Nécsey István. 7 



don kitéve a szél játékának. Egy almafa ágán pedig, a körözge- 

 tésre szánt és tavasz óta ott feledett csomó szintén széjjel volt rágva 

 s egész fürtökben függtek rajta a bábok. A különös a dologban 

 csak az, hogy míg más hernyók tőlük telhetőleg azon vannak, 

 hogy a bábot majdan magába fogadó szövet minél erősebben 

 legyen az ághoz, falhoz, vagy más tárgyhoz erősítve, — ha a be- 

 bábozás egy levelén történik, még a levél nyelét is az ághoz 

 kötik, - addig a caeruleocephala hernyója kiválasztja a lehető 

 legmozgalmasabb helyet, — egy madzagnak a lelógó, himbálódzó 

 végét és arra köti fonadékát Nem tehetek róla, de én ezt a fo- 

 nadékot és építési módot ép úgy megcsodáltam, mint ahogy meg- 

 csodálom a függő czinke remek fészkét. 



Aki az állatok életét megfigyelni akarja, ott, ahol az állatok 

 „chez eux", az ő intimitásukban, az ő környezetükben élnek és 

 ha megfigyelései sorozatából következtetéseket akar leszűrni, annak 

 a kiindulási pontot mindig önmagából kell merítenie. Egy régibb 

 keletű megfigyelés, mely esetleg — még hozzá — hamis, mint 

 kiindulási pont : az egész következtetés hamis menetét eredményezi. 



A múlt század végének és a múló század elejének irodalma 

 a példák egész sorozatát nyújtja. De nem ritkák ezek a példák 

 még napjainkban sem. Vegyük csak, már a köztudatba is átment 

 „mimicryt". A szigetvilág csodálatos állatalakjai, melyek hol fa- 

 levélhez, hol ághoz, hol virág-, hol egy egészen más állatalak- 

 hoz hasonlítanak, az ó világban való megjelenésükkel valóságos 

 lázba hozták a tudósokat és az amateurök nagy seregét. Ez a 

 lelkesedés még fokozódott, amint az élelmes kereskedők egy-egy 

 virágot, falevelet, vagy más hasonló alakú vagy színű objektumot 

 mellékeltek az illető állathoz s ezek azután a nélkül, hogy ismer- 

 ték volna az állat életmódját, elcsábítva az alak, vagy a szín 

 vagy mindkettő véletlen találkozásától egy ma már mindenütt és 

 mindenre alkalmazott fogalmat alkottak, a „mimicryt". Nem telt 

 bele sok idő és a szorgalmas kutatók a mimicry példáit itthon is 

 felfödözték. Hogy a lepkéknél maradjunk, a Sesia empiformis és a 

 többi „formis," - egészen a „Schmidtiforwis u -\g tanúbizonysága 

 kutatásaik bő eredményének. 



Azt, hogy a mímelő állat tudatával van-e ennek a tulajdon- 

 ságának, és hogy vajon szükség esetén hasznára tudja-e fordítani 

 ezt a hasonlatosságot ; azt a mimicry hívei nem igen hánytorgatták 

 De hát látta-e már valaki, hogy a Trocholium apiforme támadójával 

 szemben védekezett volna? — pedig hasonlít a lódarázshoz. 



Bátor férfiak, kik egézségük, életük árán is, mind gyakrab 



