10 Pungur Gyula. 



A mi a rendszeres irodalomra vonatkozik, Koy T ó b i á s-nak 

 köszönjük az első közleményt (Alphabetisches Verzeichniss meiner 

 Insekíensammlung 1800.), melyben a már fentebb említett gyűjtemé- 

 nyében levő 23 faj van felsorolva. 1825-ben adta közre De Charpen- 

 tier Toussaint „ Horae Entomologicae" czimű művét, melyben 

 hazánkból 16 fajt ír le, de a melyekből azonban tényleg csak 15 

 hazai. H e r r i ch-S c h áff e r, 1835-ben közzétett könyvében (No- 

 menclator Zoologicus) Magyarországból 7 fajt számlál elő, a mely- 

 ből azonban egy nem lakik Magyarországon. Burmeister ugyan- 

 csak 1835-ben (Handbuch der Entomologie) 41 magyarországi íajt 

 ír le. Serville 1 839-ben (Histoire naturelle des Orthoptéres) 7 

 fajt tulajdonít faunánknak, melyből azonban egy nem oda tarto- 

 zik. Fi éber Xavér Ferencz-nél 1853. és 1854-ben („Lotos") 

 22 fajt találunk Magyarországból felsorolva, a melyek közül azon- 

 ban kettőt hazánkban nem észleltek. Fischer L. H. 1853-ban 

 (Orthoptera Europaea) Magyarországból Erdélylyel együtt 36 fajt 

 ismertet, melyek közül azonban csak 34 Magyarországnak polgára. 



Fuss Károly 1853. és 1854-ben (Verhandlungen und 

 Mittheilungen des siebenb. Vereins für Naturwissenschaft) kiadott 

 két közleményében adta az Erdélyben gyűjtött Egyenesszárnyúak 

 jegyzékét ; az itt felsorolt 40 fajból kettő teljességgel nem hazai. 



Frivaldszky János volt az első, aki magyar nyelven 

 adta a magyarországi Egyenesszárnyúaknak rendszeres leírását 

 (A magyarországi Egyenesröpűek magánrajza) 1867-ben ; abban 

 az időben Magyarországon - - bele nem értve Erdély- és Horvát- 

 Szlavonország területét és a Magyar Tengermelléket, mint a me- 

 lyek közigazgatási tekintetben akkor nem voltak az anyaország- 

 gal egyesítve — összesen 117 faj és 7 faj változat volt kimutatva. 

 Hermán Ottó 1871-ben (Erdély Bőr- és Egyenesröpűi) 93 

 erdélyi fajt — s ezek között a tudományra vagy legalább fau- 

 nánkra nézve némely újakat is mutatott be; különösen említésre 

 méltó a Stenobothrus pullus Phil. megtalálása, a mely faj Közép- 

 Európában már-már veszendőbe indult. 



Brunner v. VV a 1 1 e n w y 1 Károly, ,a ki már 1 86 1 -ben 

 (Disquisitiones Orthopterologicae) és 1865-ben (Nouveau systéme 

 des Blattaires) néhány magyarországi fajt sorolt volt fel, 1878-ban 

 jeles magánrajzban (iMonographie der Phaneropteridjn ) 24 magyar 

 Phaneropterida-faj között nehán}^ újat ismertet és 1882-ben (Prod- 

 romus der europáischen Orthopteren) 158 fajt tüntet fel faunánk- 

 ból s köztük sok újat, melyeknek legnagyobb része a Locustidák 

 családjához tartozik. 



