1(18 * Külniifélrk 



enni. Ezzel szemben Heyking azt állítja, hogy épen május, június, 

 július, augusztus s azonkívül november hónapokban törvényes ti- 

 lalomnak kellene lenni; szeptember és októberben lehetne hímet 

 is, nőstényt is fogni, a többi hónapokban csak hímeket szabadna 

 forgalomba hozni. A rák huzamos ideig elél víz nélkül is, pinczé- 

 ben 5 — (> napig is megmarad, holott a napvilágon vízben 1 — 2 nap 

 múlva, szárazon pedig már néhány óra múlva kimúlik. A. 



A cserebogár irtása. F e d d e r s e n porosz erdőtanácsos 20 

 évi tapasztalatok alapján megállapította, hogy a Alelolontha vnl- 

 l^ar'xs és M. hippocastani fejlődési ideje nem egyforma, a meny- 

 nyiben az előbbi 4 évig fejlődik, a mezőgazdaságot károsítja és 

 nagyobb mennyiségben máj. közepén szokott fellépni; az utóbbi 

 pedig ') évig fejlődik, az erdőben tesz kárt és nagyobb számban 

 már ápr. végén lép fel. Irtására igen hathatósnak bizonyult a bo- 

 gárnak és pajornak nagy mértékben való összeszedetése. A bogár- 

 nak szedésére legalkalmasabbak a gyermekek, a kik minden reggel 

 az erdőt az éjjel odaszállt bogaraktól megtisztítják. Erre a czélra 

 jó eredménynyel alkalmaztak csalogató fákat, azaz 3 — 4 méter magas 

 fácskákat, melyeket kivágva, az erdőszélén a földbe tűznek és her- 

 vadás után újakkal pótolnak. Az összegyűjtött bogarakat nagy üs- 

 tökben forró vízzel megölik s azután 1 m. mély gödörbe temetik 

 és mészréteggel födik el. — A pajorokat a röpülést követő harma- 

 dik, illetve negyedik nyáron szedik, a mikor a pajorok közel a 

 f()ld színéhez táplálkoznak. A többnyire laza rétegeket gereblyével 

 .felhányják s az állatot így összeszedetik. Ezen igen költséges és 

 hónapokig tartó eljárás helyett Francziaországban legújabban a 

 pajorokat benzinnel irtják, a mely a szénkéneg-, bensői- és naphta- 

 linnál hathatósabbnak bizonyult, sokkal olcsóbb is, -ert négy- 

 szög méterenkint 3 gr. elegendő arra, hog\' az illető területen ezt 

 a kártékony állatot kipusztítsa A. 



PÜlangÓ-estélyek. Az az Amerikából származó és már Euró- 

 pában is imitt-amott feltünedező divat, mely szerint úgynevezett 

 „színes" ebédeket, róza vagy sárga teaestélyeket, zöld vagy piros 

 vacsorákat rendeznek, az a nagy vízen túl már nem elég különös 

 és modern. A találékony jankeehölgyek nem' igen voltak zav^arban 

 arra nézve, hogy a világot általában és exclusiv ismerősköreiket 

 különösen mivel lepjék meg, mivel ejtsék bámulatba. A pillangó, 

 mely a muIt télen az elegáns newyorki hölgyek magas frizuráját 

 díszítette, most a tea-asztalra szállt le. New-York. Washington, 

 Philadelphia és Chicago fiatal hölgyei egyidöben valóságos mániá- 

 val vetélkedtek abban, hogy víg kis tea- estélyeket rendezzenek, 

 a melyekben a röpke csillogó pillangó mintegy hangadó. A virágok 

 fölött, melyek az asztalokat és konzolokat díszítik, színpompában 

 ragyogó lepkék lebegnek. A lámpák kedves lepke-fényellenzővel 

 vannak ellátva, a tányérok és findzsákra pille van festve, míg a 

 teakanria fogóján porcellánból művésziesen készült pillangó ül, 

 mely minden perczben mintha röpködni készülne. Még a finom 

 sütemény és jegeskréme is lepke alakjában kerül az asztalra. 

 Legkedvesebbek azonban a pillangó-ruhába öltöztetett kis leányok. 



