Jablonowski József 11 



gallvon, vesszőn és ennek véghajtásán is. Ha a fának fattyúhaj- 

 tása van és ha a fán vértetű is él, akkor biztos, hogy ez a rovar 

 a fattyúhajtáson is bővében lesz. Rendesen a fa sebes részein for- 

 dul elő, tehát azokon a sebhelyeken, a melyek akár metszés, akár 

 törés, vagy esetleg jégeső következtében is keletkeztek. Az ilyen 

 hely azután forradásos lesz és olyan dudorodás látható rajta, a 

 melyet legtöbb kertészember „rák"-nak szokott nevezni. A hol a 

 vértetű letelepedett, ott azt sajátszerű hófehérszínű gyapjas váladé- 

 kával majdnem egészen betakarja. Legjobban látható ez a váladék 

 tavaszszal május és június hónapokban, valamint szeptember ha- 

 vában is néha, a mikor az kivált az elálló ágakról és gallyakról 

 valóságos kis pelyhek alakjában csüng lefelé. Nyár derekán ez a 

 gyapjas váladék már csekélyebb mennyiségű és télen alig van, 

 bár a sebhely fölszínén kisebb mennyiségben még akkor is lát- 

 ható. Télen a vértetűtől okozott seb kékes-hamvasnak fog látszani, 

 de fehéres színe akkor is kirivó lesz. Ezek a vértetűfoltok túlnyomó 

 részben a fa szélvédte oldalán, valamint a fa elálló ágain lelhetők 

 meg. Az almafa levelén, vagy a fatörzsnek sima és teljesen ép 

 kérgén vértetű soha sincs. 



A faiskolában, vagy hol a vértetves fák igen gyéren állanak 

 és gyér a koronájuk is, vértetű akadhat a föld alatt is és pedig 

 úgy a gyökér nyakán, valamint a mélyebben fekvő oldalgyökere- 

 ken is. 



Ha nyáron a vértetves foltról a fehér váladékot kissé lefúj- 

 juk vagy lehorzsoljuk, akkor alatta a kártevő rovart, a vértetűt, 

 tömeges mennyiségben találjuk meg, mert a vértetű ez alatt a fehér 

 váladéka alatt él és pedig nem egyenként, hanem kisebb folton 

 száz-, nagyobb folton pedig ezerszámra. Az itt élősködő vértetű 

 nyár derekáig hamvas színű. 



Hogy meggyőződjünk arról, vajon ezen kisebb vagy nagyobb 

 tömegű fehér váladék alatt tanyázó tetű valóban vértetű-e, nem 

 kell egyebet tenni, mint azt szétnyomni. Ha vérszínű nedv ömlik 

 ki belőle, akkor biztosak lehelünk, hogy vértetűvel van dolgunk. 



A vértetű az almafára nem csak azért veszedelmes, mert 

 sebein állandóan tanyázik és megakadályozza azok behegedését, 

 hanem azért is, mert ha igen elszaporodik, akkor felvándorol az 

 ágak felsőbb részeire, a vesszőkre és hajtásokra, azokat megszúrja 

 s erre a vessző vagy hajtás héja a tömeges vértetű szúrása kö- 

 vetkeztében vagy megreped, vagy ha nem repedne meg, akkor 

 ezen a helyen egy kisebb dudorodás nő. Ez a dudorodás később 

 azután elhal és kiszáradhat még a nyár folyamán, de a jövő ta- 



