Jablonowski József 79 



öntött petróleumot és fölforralt szappanos vizet azon melegben 

 közönséges zurbolóval (lyukas fakanállal, habaróval) annyira jól 

 összekeverjük és kavarjuk, hogy az 8 — 15 perez múlva tejfölsű- 

 rűségűvé váljék. A fákon levő vértetves sebek bekenéséhez már 

 most ezt a petróleum-emulziót használjuk, de nem tisztán, hanem 

 úgy, hogy annak egy-egy részéhez 3 — 5 rész tiszta (kissé langyos) 

 vizet veszünk és e kettőt egymással jól összekeverjük. A beke- 

 nés kézi ecsettel (pemzlivel, pamacscsal) történik úgy, hogy ezzel, 

 a mennyire csak lehet, egyszerre az egész sebet fogjuk föl és bo- 

 rítsuk be, hogy így a vértetű a sebből a földre ne hullhasson. 



Használhatunk a petróleum-emulzió helyett a fák vértetves 

 sebeinek takarításához bármely növényi olajat (repeze- és faolajat, 

 terpentin-olajat), halzsírt, disznózsírt, sőt még faggyút is, ha az 

 annyira puha, hogy a sebre még tél idején is fölkenhető. Az ilyen 

 híg zsiradék szintén megöli a rovart és légmentesen elzárja a 

 sebet. Minthogy azonban ezek az anyagok a petróleum emulziónál 

 drágábbak, azokat csak egy-két fánál lehet alkalmazni. 



Hogy ha a fák valamennyi vértetves sebének tisztításával 

 készek vagyunk, akkor következik, hogy a már petróleum-emul- 

 zióval vagy egyéb zsiradékkal kezelt sebeket akár tapaszszal, akár 

 az arra a czélra külön készített kátránynyal bevonjuk, hogy oda 

 vértetű többé újból le ne telepedhessék. A sebek bevonásához 

 használt anyagnak olyannak kell lennie, hogy azt egyrészt az eső 

 le ne moshassa, másrészt, hogy az a fát ne bántsa. Ilyen fatapasz 

 lehet az ú. n. oltóviasz is, de jobb, ha azt kátrányból olyan mó- 

 don készítjük, hogy vas- vagy cserépedényt 2 /3-nyira bármi- 

 féle kátránynyal megtöltjők s azt szabadon, nyílt tűz fölött addig 

 melegítjük, míg jól meg nem sűrűsödik. E melegítésnek az a 

 czélja, hogy így elpárologhassanak a kátrányból azok az alkotó, 

 vagy benne rejlő részek, a melyek a fára nézve esetleg romboló 

 hatással bírnának. Az így előkészített kátránynyal azután bevon- 

 juk a sebet úgy, hogy a kátrány annak felszínét, mint igen vékony 

 réteg, teljesen védje. 



.4 seb eme bevonását semmi esetre sem szabad elmulasztani^ 

 mert a ki azt elmulasztja, az el legyen készülve arra, hogy abban 

 a sebben, a melyből a vértetűt ma kiölte, két hét múlva ismét 

 újabb és nagyobb vértetűfoltot fog találni. 



A vértetű ugyanis — bármi kicsi, mégis — szerfelett sza- 

 pora rovarfaj! Évenként 12—14 ivadéka van s egy-egy vértetűnek 

 30—100, sőt 120 utóda lehet és pedig mind nőstény, mely hímet 

 nem ismer, hanem párzás nélkül folytonosan eleveneket szül» 



