84 Az Argynnis Paphia melamstikus (dákjai 



feltüntető példány is, melyet F rie dlánd er B. a „Berliner Entorn 

 Zeitschrift" 1888. évfolyamában ábrában is bemutatott. Ide tarto- 

 zik továbbá az a két példány is, melynek színes ábrája a becsi 

 entomologiai egyesület [V. „Jahresbericht"-jében (1893) jelent meg, 

 a melyek közÜil a nőstény az első helyen említett és ábrázolt nős- 

 tényhez közel áll, de mindkét szárnyán a tő felé kevésbbé fekete, 

 holott a hímnél az összes fekete pettyek az erek mentén szabály- 

 talan sávokká alakultak. 



Ez utóbbihoz hasonlít egy nőstény, melyet szintén G r u b e r 

 Ede fogott Aradon. Ennek felső szárnyán a mellső szegély fekete 

 pettyei kiszélesedve szétfolynak, míg a külszegély előtt levő pety- 

 tyek sora szabálytalanul szétfolyó sávvá egyesülnek, a mely a 

 szegélybeli pettyekkel érintkezik ; szintúgy az alsó szárnyon is, 

 melyen az összes fekete pettyek és sávok szabálytalan alakú nagy 

 folttá tömörülnek. A felső szárny fonák oldalán a külse,uélyen levő 

 fekete pettyek eltűntek, a középtércsén pedig szabálytalanul össze- 

 folyó pettyek két csoportja látható. Az alsó szárny fonák oldalán 

 hiányzanak az ezüst sávok ; az ezüst a tőbeli teresén és a mellső 

 szegélyen összpontosul, míg a középtércse zöldes, az ibolyásan 

 fénylő külszegélyben levő zöld pettyek alig vannak jelezve. 



Meg egy Papkia-nőstényem van, mely némi melanismust 

 mutat, a mennyiben a felső szárnyon a mellső szegély pettyei 

 megnagyobbodtak és a hegye felé egybeolvadnak, holott mindkét 

 szárnyon a külsegélybeli pettyek megnagyobbodtak és a szegély 

 előtt álló két sor pettyei egymással össze vannak kötve. Fonák oldala 

 normális. Ez a példány is Aradról került; Grűber Edének köszön- 

 hetem. 



Mind ezen példányok avitikus ;regressiv) alakoknak tekinten- 

 dők, a melyeken felismerhető, hogy náluk a visszafejlődés határo- 

 zott törvények szerint történik, a mennyiben az elszínesedés iránya 

 egybehangzó s azonkívül legtöbbjüknél az alsó szárny felületének 

 középtércséjében egybefolyó elfeketedés a normális példányok 

 szegély előtti egyszerű fekete pettyeit határozottan kifejezett szem- 

 foltokká alakítja, még pedig ugyanazon a helyen, a hol azok az 

 összes Pyrameis-ía]ók fonák oldalán mai napig fenmaradtak. 



Ebből Mitis H. (VI. Jahresbericht des Wiener Ent. Verei- 

 nes 33. I.) azt következteti, hogy az Argynnisek a Pyrameisek- 

 hez igen közel állnak s ősi időkben egy tőről fakadtak. 



Abafö A. Lajos. 



