Pável János 



1842—1901. 



Irta ,4. Aigner Lajos. 



Sűrűn látogatja meg a kérlelhetetlen halál a hazai entomolo- 

 gusok kisded seregét. Alig hogy kizöldült a hant Bielz és Viertl 

 sírján, alig hogy elbúcsúztattuk N e u h a u s grófot, máris újabb 

 áldozatot ragadott ki sorainkból : Pável Jánost, az igénytelen, 

 de nagy tapasztalatú kutatót. 



Pável János született 1 842. deczember 31-én Nagyváradon, 

 hol atyja, Pável Flóris, birtokos és görögkeleti templomatya 

 volt, és a hol a fiú is a négy elemi osztályt végezte. Az apa 

 1849-ben hirtelen elhalt, miután a Kossuth-pénz elégetése követ- 

 keztében vagyonának nagy része kárba veszett volna. A vagyon 

 többi része rokoni kézre ment, úgy hogy a fiú teljesen vagyonta- 

 lanul lépett az életbe. Nagybátyja Pável M i k 1 ó s-nál nevelődött 

 azután, ahová egy katona-orvos volt járatos, a ki a jeles entomo- 

 logus, Frivaldszky Imr é-nek, a Nemzeti Múzeum természet- 

 rajzi osztály őrének benső barátja volt. Ennek útján került Pável 

 János 15 éves korában, 1857-ben Frivaldszky Imre há- 

 zához, a ki a következő évben felvétette vele a róm. kath. hitet 

 és a keresztatyaságot magára vállalta. Úgy bánt vele, mintha saját 

 fia volt volna és beavatta a rovargyűjtés titkaiba. 



1868-ban vezette oltárhoz Dvoreczi Koncsek Gábor 

 segédhivatali igazgató leányát, Konstantiát, kivel a legboldogabb 

 házasságban élt. A házasságból négy gyermek született : két kicsiny 

 korában elhalt fiú és két leány, kik közül az egyik, Gabriella, 

 zongora tanítónő, a másik, Konstantia, pedig a Nemzeti Múzeum- 

 ban van alkalmazva. 



Eközben mentora megkedveltette vele a rovarok gyűjtését, a 

 miben Pável csakhamar szenvedélyes buzgalmat fejtett ki, és 

 kiváló megfigyelő tehetségénél és lankadatlan szorgalmánál fogva 

 nagy szerencséje is volt azok felkutatásában. Nem csekélyebb volt 



