A. Aigner Lajos. 138 



Ügyessége a rovarok kikészítésében, mi mellett a madarak kitömé- 

 sét is elsajátította s ebben a tekintetben is szép eredményeket ért el. 



Mindennek köszönhette, hogy már 1864-ben nevezték ki a 

 Nemzeti Múzeum praeparatorává s utóbb gyűjtőjévé. 



Ebben a minőségben zajtalan, de ernyedetlen működést fej- 

 tett ki : a Nemzeti Múzeum gyűjteményeiben sok ezer rovar tanús- 

 kodik fáradhatatlan szorgalmáról. A mellett rendezte a hazai lepke- 

 gyűjteményt s az általános lepke-gyűjtemény Rhopaloceráinak 

 nagy részét, folytatásában a halál gátolta meg. 



A 60-as években Frivaldszky Imrét nemcsak kisebb 

 kirándulásokon, hanem nagyobb gyűjtői utazásokon is elkísérte, 

 így pl. 1864-ben Mehádiára, sőt midőn Frivaldszky Imre 

 Kisázsiába készült, magával vitte. 1870. ápril. 4-én indultak s a 

 Fekete-tengeren .Sztambulba, onnan pedig Gemlikbe és Brusszába 

 utaztak és sok viszontagság után június 25-én tértek vissza. Úgy- 

 szintén új főnöke Frivaldszky János is magával vitte 

 Máramaros, Temes, Krassó stb. megyébe tett gyűjtő utazásaira. 



Közben s utóbb hivatalos kiküldetésben egyedül is bejárta 

 az ország különböző részét. Nevezetesen kiküldték 1880-ban a 

 Herkulesfürdő fölött a Domogleten újonnan felfedezett Pestiere 

 soronist nevű barlang átkutatására, a mi szerencsével járt, a meny- 

 nyiben a barlangban két új vak-bogarat fedezett fel. Utóbb, 1898- 

 ban, berendezte a szegs/.árdi múzeum állattani részét. Azonkívül 

 járc a többi közt Bihirban (1869.), Baranyában (1873.), Sáros- 

 és Abauj-Torna megyében (1886.), Hunyad megyében (1887.), Somogy 

 megyében (1888.), Heves megyében (1889.), Vas megyében 

 (1890.), Liptóban (1891.), BácsBodrog megyében (1894.), Szerem 

 és Veszprém megyében (1896.), Besztercze-Naszód megyében (1897.), 

 Temes megyében (1898.) és Szolnok-Doboka megyében (1899.) 

 Különös előszeretettel kereste fel Mehádia vidékét, még pedig 1861 

 óta vagy húsz ízben. Utóbb leginkább a Tengermellék s a Velebit 

 hegység vonzotta őt ;1892., 1893, 1894. és 1900.) s utolsó gyűj- 

 tői útja (1901.) is oda vezette. Hazautaztában pedig, Zágrábon, 

 1901. június 15-én hunyt el hirtelen szívszélhűdésben. 



Figyelme kiterjedt a rovarvilág minden ágára, de a meddig 

 Frivaldszky János v^olt a főnöke, kivált a bogarakra. 

 Ezek gyűjtésében különös szerencséje volt, a mennyiben sike- 

 rült több új bogárfajt felfedeznie, a melyek egy részét róla nevez- 

 tek el. Ezek a következők: Anophthahmis Hegedűst Friv., A. 

 HerciUis Friv., A. Páveli Csiki, Scotodipniis hrevipennis Friv., 

 Ochthebiiis ínontanns Friv., Lalhrobimn (Glyptomerus) coeciim 



