A. Aigner Lajos. 185 



Lepkészeti megfigyeléseinek és észleleteinek gazdag tárházá- 

 ból csak igen keveset hozott a nyilvánosságra. Ezek a követke- 

 zők : Egy zsákhordó pillefajról (Epichnopteryx undulella): Rovar- 

 tani Lapok í. 1884. 75 — 77. 1.; Eltérő színezetű pillangó (Epinephele 

 Janira): \J. o. I. 1884-. 185—186. 1.; Két érdekes araszoló pille 

 (Cidaria capitata és cyanata): U. o. I. 1884. 209. 1.; II. 1885. 

 195. 1.; A hernyókifujás : U. o. III. 1886. 121—123. 1., A Mezőség 

 lepke-faunája : U. o. IV. 1897. 104—107. 1. ; Kirándulás Besztercze- 

 Naszód vármegyébe: U. o. V. 1898. 17 — 18. 1.; Az Oxytrypia 

 orbiculosa történetéhez : U. o. VI. 1899. 17. 1. ; Adatok Magyaror- 

 szág Lepidoptera-faunájához : Természetrajzi Füzetek V. 1881. 

 197. 1.: Ujabb adatok Magj^arország lepke-faunájához: U. o. XX- 

 1897. 71—77. 1. 



Utazásaiban, kirándulásaiban számtalan, olykor igen vesze- 

 delmes kalandon esett keresztül. Különösen szerette kisázsiai 

 élményeit felemlíteni. így midőn az 01ympus-heg3're lóháton 

 ment fel, fent a legszebb idő volt, lent pedig menydörgött és vil- 

 lámlott. Később nagy pocsolyához értek, a melyen S á r v á r y, 

 1849-es magyar menekült, ki Sztambulban lakott és kit Fri- 

 valdszky vezetőül és tolmácsul szegődtetett, — Pá veit hátán 

 vitte át, míg az öreg urat két ló hátához kötött széken szállították 

 át. Egy török házban, melybe megpihenni betértek, a kapu alatt 

 befőtt rózsával kínálták meg őket, ezzel tudtukra adván, hogy 

 szívesen látott vendégek. Gemliken egyik este künn ültek a szabad 

 ég alatt, midőn házi gazdájuk, hogy kimutassa tiszteletét vendégei 

 iránt, kis tűzijátékot rendezett ; ugyanis meggyújtott a közelben 

 levő két száraz mohos fát, a mi a sötét éjszakában páratlan lát- 

 ványt nyújtott. 



Ugyancsak Gemliken történt, hogy Pá vei, minden intés 

 ellenére, egyedül kijárt s egy kertbe tért be, a hol szép Polyom- 

 matusok röpködtek, észre nem véve, hogy ott egy török nő sze- 

 derleveleket gyűjtött selyemhernyói számára. A mint mej^pillantotta 

 a nő, futásnak indult, egyre „Gyaur-, Gyaur- 1" kiáltva, mire két 

 fegyveres férfi sietett elé, keresve Pá veit, ki menekülvén, fa 

 mögött meghúzódott : ha ráakadnak, életével lakolt volna könnyel- 

 műségeért. 



Az izmidi öbölben pedig ol}' borzasztó vihar érte őket, hogy 

 a hullámok a csólnakot mint labdát dobálták ide-oda ; a hajós 

 igyekezett partra evezni, de az ár egész erővel csapta parinak a 

 ladikot, úgy hogy alig tudtak abból kiugrani. 



Nem csekélyebb veszély fenyegette P á v e 1 1 1882-ben, midőn 



