136 -A Deilephila nerii-röl. 



Mehádia vidékén Mihelu Buzaru kedvelt vezetőjével néhány 

 napra felment a Murmunto Feti nevű havasra, melyen éjjeli szál- 

 lásra betértek egy kalibába, hol a gazda elég mogorván fogadta 

 ugyan, de megengedte, hogy ott háljanak. iMikor elhelyezkedtek, 

 vezetője, ki a gazdában valamikor híres rablóvezért ismert fel, 

 kezébe nyomta a pisztolyt és figyelmeztette a veszedelemre. maga 

 jól aludt, de a megrémült Pá vei szemére nem jött álom, bárha 

 nagyon ki volt merülve, mert észrevette, hogy gazJája, ki éles 

 fokost tartott kezében^ nagyon vizsgálódva nézte őt. Kérdezte is 

 több ízben, miért nem alszik? Pá vei pedig egyre azt hajtogatta, 

 hogy csöppet sem álmos. Örömmel üdvözölte a hajnalr, (elköltötte 

 vezetőjét s útnak indultak. Gazdájuk utánuk kiálltott, hogy este 

 térjenek be újra hozzá. „Az ördög jön tehozzád vissza!" szólt a 

 vezető, midőn kissé távol vohak. 



Habent sua fata — entomologi ! 



A Deilephila nerii-ről. 



IV. 

 A Deilephila nerii Deésen. 



Irta Jósii János. 



A Deilephila nerii lepke hernyóit 1890. nyarán Deésen a 

 piaczsorán levő kávéházi kioszk köré rakott oleandercken találtam. 

 Magam mintegy 30 darabot szedtem össze, mások is vittek el 

 több darabot. A hernyók közt voltak teljesen kinőttek és mintegy 

 egy-harmadnyira kifejlődöttek. A bábokból az első lepkéket 1890. 

 szeptember 4. és 5-én kaptam. vSem azelőtt, sem az után nem 

 találtam többször. 



V. 

 A leanderpille hazánk lakója. 



Irta Bordán [s/viiii. 



Régibb közlésemre (R. L. VII. 128.) hivatkozva, kérdést inté- 

 zett hozzám Aigner Lajos, vajon való tény-e az, hogy Déváti 

 a nerii hernyóját somon találtam és nem foroghat-e fenn tévedés. 



