74 52 



Betydelig fjærnere fra Homarus og Nephrops staar den i en Mængde Arter fra 

 Juraformationen bekendte Slægt: 

 Eryma. 1 ) 



Ligesom Homarus var Eryma forsynet med Klosakse paa I. — III. Fodpar, I. Par 

 var meget stærkt, og den bevægelige Finger sad paa dette Fodpar indenfor den ubevægelige. 

 Antennerne (af andet Par) var forsynede med et Par lange og stærke Svøber. Det ydre 

 Blad af 6. Par Halefødder havde en lignende Articulation som hos Homarus. Halens 

 anden Epimer var ikke saa lang (Dimensionen forfra -bagtil) som hos Homarus; fôrste 

 Epimer afkortet. 



Skjoldet frembyder højst interessante Forhold (Fig. 134). 1 den Vinkel, som Furerne 

 b og bi ved deres Sammenløb danner, findes hos Homarus og Nephrops en characteristisk 

 Forhøjning, cu. Denne Knude genfinder vi hos Eryma, og den er af Vigtighed for en let 

 Orientation. Gaaende ud fra den genfinder vi da Furerne b, e og bi, som er betydelig mere 

 tjærnet fra e end Tilfældet er hos Homarus. Vi genfinder endvidere den svage d og dernæst, 

 men overmaade stærkt og skarpt udpræget, Furen ei, der, som man erindrer, var 

 yderst svag hos Homarus -Nephrops. Den maa naturligvis — hvad hidtil vist bestandig er 

 sket — ikke forveksles med Furen c, der ligger bagenfor den , og ligeledes er tilstede hos 

 Eryma, men mindre udpræget; den tværløbende Del af c mangler hos Eryma. Bagved c, 

 omtrent parallel med den, findes en vel udpræget Fure, som maaske svarer til a hos Ho- 

 marus. Furen bi bojer sig ligesom hos Nephrops og løber opefter, men den er langt 

 tydeligere end hos denne. En Fordybning forbinder Enderne af Furerne a og bi med 

 hinanden og med Furen c. Fra Furen bi løber en tydelig Fure, som ikke fandtes hos 

 Homarus, til Skjoldets nedre Band. Naar vi endnu tilføjer, at Erymas Skjold besidder en 

 tydelig Bandfure, samt et kort Hostrum, er vi i det væsenlige færdige med dets Beskrivelse. 

 Som characteristiske Forskelle fra Homarus (Nephrops, Hoploparia) fremhæver jeg navnlig 

 den stærke Uddannelse af Furen ei, samt den fra bi til Skjoldets nedre Band løbende Fure. 

 — Endnu tilføjer jeg, at jeg har fundet en nôje ensartet Uddannelse hos alle de Erymer 

 med vel bevaret Skjold, som jeg har haft for mig. 



Slægterne Pseudastacus og Magila, bægge fra Juraformationen, slutter sig efter 

 Oppels Figurer at dømme nôje til Eryma; Skjoldet paa de afbildede Exemplarer har aaben- 

 bart ikke været meget vel bevaret; af Furer sér man kun én dyb, uden Tvivl ei 2 ). 



Smlgn. for denne og de andre her afhandlede Jura-Homariders vedkommende Oppels smukke 

 palæontographiske Arbejde: Palæontolog. Milth. I. Selv har jeg i Munchener-Museet haft Adgang til 

 at undersøge de fleste af Oppels Original-Stykker. 



Huxley (The Crayfish, Slutningsafsnittet) erklærer Forskellene mellem Homarus og Eryma for «aldeles 

 ubetydelige-, medens Pseudastacus «has an extraordinarily close resemblance to the crayfishes 

 [Astacus] of the present day», og han slutter, mildest talt lidt dristig, at Astacus-Typeu alt i Jura- 



