87 109 



Sammenligner vi Thalassiniderne med de typiske Horn ar i der, da vil vi 

 sikkert efter det anførte komme til den Overbevisning, at vi her har at giire med en virkelig 

 ny Reptant-Type. Jeg vil her erindre om, at Chelæ er indskrænkede til I. og II. Par, at 

 Thoraxfødderne er sammentrykte og — navnlig de to første Par — forsynede med kraftige 

 Ilaarbræmmer paa Kanterne, at 2. og 3. Led er sammenvoksede, at Kpipoditerne er smaa 

 (eller mangler); jeg vil minde om det yderst characteristiske Forhold, som Ledakserne paa 

 I. Par viser; om Lac. externa paa 1. Kæbefod, Lac. interna paa samme; om 2. Maxille; 

 om Lac. interna paa 1. Maxille; om Reductionen af den tyggende Del paa Mandiblen i 

 Sammenligning med Homariderne; om den svage ydre Antenne, den lille Squama, om Tuber- 

 cnlum , som er rykket udad; om Cornea, som altid er lille; Appendix interna paa Hale- 

 fødderne; det korte Rostrum; de lave (eller rent rudimentære) Epimerer paa Halen; Gællernes 

 Bygning og Tal. — Dertil kommer endnu for Flertallet, før de ret typiske Thalassiner, 

 saadanne Characterer som det lille distale Palpeled paa 1. Maxille, det uarticulerede ydre 

 Blad paa 6. Halefod, Linea thalassinica paa Skjoldet. — Alt i alt kan man ikke benægte, 

 at jo Thalassinerne, trods saa skonne Overgangsformer 1 ) som Axius princeps paa den ene 

 Side, Astacus paa den anden, danner en skarpt udpræget Reptant-Type. 



Det turde her være Stedet at berøre den mærkelige Optræden af et Appendix interna 

 hos Axius og de andre. Man erindrer, at vi hos Penæiderne intet saadant fandt, at heller 

 ikke Homarus viste noget saadant, at endelig heller ikke Astacus 2 ), — der vel ikke er nogen 

 directe Overgangsform, men dog utvivlsomt, naar man da overhovedet staar paa Ldviklings- 

 theoriens Standpunkt, maa antages at være udgaaet fra en Overgangsform mellem de typiske 

 Homarider og Axius, — at heller ikke den har Appendix interna. Betragter man dets 

 Optræden hos Axius i Lyset af disse Facta, kan mau ikke betvivle, at vi jo her staar før 

 et atavistisk Phænomen. Interessant er overhovedet den lunefulde Optræden af Appendix 

 interna (smlgn. Eukyphoter, Lorieater). 



Betragter vi Thalassinerne i det enkelte, da er det ganske aabenbart, at Axius, og 

 da navnlig — ialfald af dem, jeg har haft Lejlighed til at undersøge — Axius princeps 

 staar Homariderne nærmest. Alle de andre her betragtede Slægter slutter sig nu nærmere 

 sammen (Mandiblen, Linea thalassinica, de rudimentære Epimerer, den store Hale), men 

 klover sig atter ud i 2 Grene: Callianassa + Callianidea, Thalassina + Gebia. Skemaet før 

 Thalassinernes Afstamning bliver derfor: 



') Det tôr vist iøvrigt fastslaas, at selv nok saa tydelige Overgange mellem to typisk udprægede Grupper 



ikke kan medføre, at de slaas sammen. 

 2 ) Heller ikke de mere primitive Astacus-Former (Australien, Brasilien) har Appendix interna. 



