14 



matophorer), som giver Fisken dens Farve. Farvecellerne 

 kan være sorte, gule, røde o. s. v. og er meget stærkt ud- 

 videlige; breder f. Eks. de sorte Celler sig, medens de gule 

 trækker sig sammen, skifter Fisken derved Farve fra gullig 

 til mørk; trækker de sorte Celler deres buskformede For- 

 greninger ind, medens de gule Celler igen udstrækker alle 

 deres Grene, bliver Fisken atter gullig. Stærkest udviklet 

 er Evnen til at skifte Farve hos Fisk, der lever nær Bun- 

 den og søger Skjul her; Flyndere og Ørreder f. Eks. an- 

 tager hurtig en lys Farve paa hvid Sandbund, medens de 

 overflyttede til mørk Bund paa mindre end en Time ændrer 

 deres Farvetone i Overensstemmelse hermed. Den Metal- 

 glans, som særlig de pelagisk levende Fisk viser paa Bug 

 og Sider, skyldes et Lag af fine Krystaller (Guaninkrystal- 

 ler), der ligger under Skællene; Guaninkrystallernes sølv- 

 hvide Skær ændres hyppig til et Messingskær ved at 

 sløres af overliggende gule Farveceller. Den typiske 

 Farve for en pelagisk Fisk er mørkegrøn Ryg med blaa- 

 lig Overgang til Kropsiderne, der er sølvskinnende, me- 

 dens Bugen er hvid eller ligeledes er sølvskinnende (Sild, 

 Hornfisk, Blanklaks). Rimeligvis yder denne Farve bedst 

 Beskyttelse mod Fjender, idet Vandspejlet set skraat 

 nedenfra [tilbagekaster alle Straaler og derfor ses sølv- 

 blankt spejlende; set ovenfra smelter den mørkegrønne 

 Rygfarve fortræffelig sammen med Omgivelserne. Saa 

 iøjnefaldende den sølvblanke Fisk er, naar den bringes 

 op af Vandet, ligesaa velegnet et Skjul byder Farven Fi- 

 sken under de naturlige Forhold. Overhuden er blød og 

 slimet, idet dens yderste Celler ikke forhorner som hos 

 Landhvirveldyr, men holder sig friske og bløde; dens tal- 

 rige, smaa Slimkirtler holder Fiskens Overflade indsmurt i 

 et Slimlag, der udfylder samme beskyttende Hverv som 

 Hornlaget, idet Bakterier og andre Mikrober ikke kan trænge 

 ind gennem Slimen; beskadiges Fisken ved, at Slimlaget 

 gnides af, eller ved, at Overhuden afskrabes, eller endog 

 ved at Skæl rykkes ud af Læderhuden, er der fri Adgang 

 for Bakterier og Svampe. Andre Kirtler end Slimkirtlerne 



