57 



Fjæsingen bliver opimod fyrretyve Centimeter lang, 

 men i Reglen kun godt det halve. Den forekommer fra 

 Bergen til Afrikas Vestkyst og i Middelhavet. I Vester- 

 havet er den almindelig og særlig i visse Aar tillige i 

 det nordlige Kattegat; den kan trænge ind i vore andre Far- 

 vande og er endog en sjælden Gang taget ved Bornholm 

 (Nexø). Om Sommeren holder Fjæsingen sig paa lavere 

 Vand, men søger den øvrige Tid af Aaret dybere Vand. 

 Den ynder at skjule sig i Sandbunden, saa at kun Snude 

 og Øjne rager frem. Om Natten fanges den ofte i Silde- 

 drivgarn over dybt Vand. Hyppig gaar den i Stimer og 

 fanges ikke sjælden i stort Antal i Bundgarn o. 1. 



Fjæsingen er en ret god Spisefisk og finder ogsaa 

 nogen Anvendelse som Ørredfoder. Dens farlige Pig- 

 bevæbning gør det raadeligst at omgaas den med For- 

 sigtighed, idet Stikket af Gifttornene paa nogle Mennesker 



Fig. 25. Lille Fjæsing. (Efter F. A. Smitt). 



virker meget stærkt, saa at de faar Krampe og Raseri- 

 anfald. De Folk, der hakker Ørredfoder og herunder faar 

 med Fjæsinger at gøre, faar mange Rifter og Stik af de 

 skarpe Torne, men man hører her aldrig om alvorlige 

 Følger heraf; rimeligvis er kun Stikket af den levende 

 Fisk farligt. En Indgnidning af Salmiakspiritus i Saaret 

 skal iøvrigt, naar der ikke er gaaet for lang Tid, siden 

 dette fremkom, virke næsten øjeblikkelig som Modgift. 



Legetid: Juli — August. Æggene er pelagiske ligesom 

 Ungerne, der hidtil i vore Farvande kun er tagne uden- 

 for Skagen. 



2. Lille Fjæsing (Trachinus vfpera 



Cuvier et Valenciennes). 

 Ligner den foregaaende Art meget, men er højere og 

 stærkere sammentrykt end denne. Mundspalten er stejlere 

 opstigende. Ingen Pigge ved Øjenhulens forreste-øverste 



