18 



vekslende hældende til venstre og højre; de kan lægges 

 ned i en Fure. Ryg- og Gatfinnens Bagkant er fæstet 

 til Kroppen med Finnehud. Rygpiggene sidder paa en 

 Rygkøl; langs Sidelinien gaar en Rad af kølede Plader, og 

 Bækkenets og Skulderbæltets Ben springer ogsaa frem 

 som Kanter, hvoraf Følgen er, at Kroppen er femkantet. 

 Langs Halens yderste Del danner Sideliniens Benplader 

 en mer eller mindre høj Køl, saa at den meget spinkle 

 Halestilk bliver bredere end høj. Sidelinien fuldstændig, 

 men utydelig. Farven oventil i Reglen olivengrøn, neden- 

 til sølvhvid, hos Hunnen dog fortil rustbrun; hyppig er 

 Siderne marmorerede med gulgrønt, og der er en Række 

 hvide Pletter langs Sidelinien; hele Halen olivengrøn. 



Fig. 57. Tangsnarre. (Efter Zoologia danica). 



Kønsforskel kan iagttages, dels paa Farven, dels paa 

 Kropformen, der særlig i Legetiden er tykkest hos Hun- 

 nen, og endelig paa Brystfinnerne, der er størst hos Han- 

 nen og her naar til Bugfinnernes Rod. 



R 14—15 + 5-7; G 1 4- 5-7; Br 10-11; Bu 1 + 2; 

 Hx+12^x. 



Tangsnarren bliver indtil tyve, men hyppigst kun ti til 

 femten Centimeter lang. Dens Udbredelsesomraade rækker 

 fra Nordkap til Gascognebugten og fra Irland til den syd- 

 lige Del af den bottniske Bugt. Den er en Saltvandsfisk, 

 der dog kan trives i ikke altfor brakt Vand; hos os er 

 den sparsom i Vesterhavet og ikke saa almindelig i Katte- 

 gat som i Sundet og Bælterne; i Østersøen aftager den 

 efterhaanden indefter, saa at den i den østlige Østersø f. Eks. 

 ved Bornholm er sjælden. Den holder sig paa bevokset 

 Bund (Bændeltangsomraadet) og gaar fra Kysten ud til 

 mindst ti Meters Dybde. Dens Føde er Smaadyr, særlig 

 Krebsdyr. Tangsnarren er af en roligere Natur end Hunde- 



