125 



yngle hos os; Legetiden angives at skulle falde om For- 

 aaret eller om Sommeren, og den Formodning er fremsat, 

 at Gydningen skulde foregaa, ikke i Saltvand, men i Brak- 

 vand; da intet sikkert kendes til Findestederne for denne 

 eller de andre Multers Æg og spæde Unger, staar vel 

 ogsaa den Mulighed aaben, at Opstigningen i Vandløbene 

 sker for Legens Skyld. Multernes Føde siges hovedsagelig 

 at bestaa af forraadnende Rester af Planter og Dyr, som 

 Fiskene søger frem af Bunden ved at rode i Dyndet, men 

 det siges ogsaa, at Multerne tager Svæv, og at de afgræsser 

 Stene for Alger og Smaadyr. Den ejendommelige Mund- 

 bygning, det tætte Gællegitter og det Filter, som findes i 

 Svælget, og som tilbageholder alle grovere Dele, tyder 

 ligesom den Omstændighed, at en Del af Maven er ud- 



Fig. 60. Tyndlæbet Multe. (Efter F. A. Smitt). 



viklet til en Kraase, og at Tarmen er særdeles lang, paa, 

 at Multernes Næringsoptagelse afviger fra det almindelige. 

 Mest henleder disse interessante Fisk imidlertid Op- 

 mærksomheden paa sig ved deres livlige Bevægelser og 

 derved, at de gerne søger at undvige Fiskegarn ved at 

 springe over dem. Multernes Kød skal være fortræffeligt. 



2. Tyndlæbet Multe (Mug il cåpito Cuvier). 

 Overlæben er ret høj, men tynd (ikke opsvulmet); 

 dens Højde er omtrent lig en Tredjedel af Øjentværmaalet; 

 deh er blød, men mangler helt Hudvorter. Ganens Fure 

 er meget bred og flad og mangler fortil helt langsgaaende 

 Volde paa Siderne; hertil svarer en lav, afrundet Tunge- 

 køl. Den nederste, tandede Del af det mellem Øjet og 

 Mundvinklen siddende forreste Øjenben er mindre udbredt 

 end hos den foregaaende Art, og For- og Baghjørnet er 



