— 61 — 



ningen inföll, förlorade jag honom snart ur sigte. l'ä mina rop 

 erhöll jag ett par gånger ett aflägset svar, men omsider upp- 

 hörde älven detta, och jag befann mig helt allena, omgifven af 

 vilddjur och mörker, ulan annat vapen än en käpp i handen. 

 Slutligen förlorade jag gångstigen, samt nödgades utsöka en 

 af de små knähöga acaciebuskarne, hvilka så »erna ätas af 

 den svarta Rhinoceros, och i denna utskar jag med min knif 

 en bar fläck, livilken jag beläckte med något gräs, såsom en 

 bädd, och lade mig der under afvaktan på dagningen, plå- 

 gad af både hunger och törst. Åtskilliga gånger försökte jag 

 att erhålla eld genom att afslå kopparhallar mellan (vä stenar 

 på en med krut beströdd linnelapp. Oupphörligt oroades jag 

 af hyenor och jackhaler, och helt nära mig fångade lejonen 

 en blå-vilde-best , hvars döende skrän, förenad! med lejonens 

 rytande, för en slund utgjorde en ryslig conccrt , ehuru det 

 blef anledningen till min räddning. Hyenorna nalkades isyn- 

 nerhet oförskräckt, och jag nödgades åtskilliga gånger upp- 

 springa, för alt något aflägsna dem. Vädret var kyligt, men 

 lugnt, himmelen mulen, och aflägsna blixtar upplyste då och 

 då milt usla läger. Andl ligen nalkades dagningen och jag 

 begaf mig genas) , så stelfrusen jag var, och så svårt jag ock 

 hade all gå, ty mina fötter voro slarkt uppsvällda, alt söka 

 vatten i en aflägsen däld, der jag dofl höide de högljud- 

 da grodornas skrän, hvilka för miir nu förekommo såsom 

 de mesl melodiska ljud. Eflcr alt hafva slillal min lörst 

 återvände jag, och träffade då en trupp Basalos, som ledde 

 ■f gamarne hade fråntagit lejonen det resterande af rofvet. 

 De sade mig nu den rigtning jag borde följa för att nå de- 

 ras kraal. Jag ankom slutligen dit helt och hållet utmattad, 

 och fann der milt trevar och öfritja saker, hvilka min för- 

 rymde vägvisare burit; men honom sjelf återsåg jag aldrig 

 mer. Efter att hafva nå^ot h vi lat och vederqvickl mig, er- 

 höll jag en ny vägvisare och ankom i solnedgången (ill en 

 liten kraal, samt lade mig der, uttröttad, utanför en af hyl- 

 lorna. Jag lät ropa Kaptenen i byen, efterspanade genom honom 



