— 82 — 



lägen af en spritlampa, så utkommer den ulan ozonlukt och 

 har ej mera dess egenskaper. Får röret sedan kallna, så fram- 

 kommer ozonlukten åter, hvaraf det är tydligt, alt ozon af 

 hettan förstöres. I enlighet härmed anför Hr Schönbf.in, att 

 elektricitet, som får utströmma från upphettade metallspetsar, 

 ingen ozonlukt har, och att hett vatten, som sönderdelas med 

 den Groveska hydroelektriska apparaten icke ger spår af ozon 

 i syrgasen. Hr Schönbein öfverger nu sin förra mening, att 

 ozon bildas af qväfgas, och antager i stället, att det är en 

 högre oxidationsgrad af väte än vätesuperoxiden och att denna 

 sönderdelas af värme i vatten och syrgas, för hvilket han 

 åberopar de ofvan anförda försöken af Marignac. 



Hr Frih. Berzelius anmärkte, att ehuru det nu anförda 

 fört oss ett steg närmare kännedomen af ozon, derigenom att 

 Marignac visat att det håller syre, så berättiga dock de an- 

 förda försöken ingalunda ännu till den slutsats, att det jemte 

 syre innehåller väte eller vatten, hvilket är lika mycket giss- 

 ning, som meningen att det skulle bildas af qväfve. An- 

 märkningsvärdt är alltid, att det vid luftens vanliga tempe- 

 ratur frambringar silfveroxid, och att denna oxid icke finnes 

 förenad med någon annan kropp. 



2. Ny modifikation af Nickeloxid. — Hr Frih. 

 Berzelius anförde, att Hr Professor Bunsen i Marburg i bref af. 

 den 13 Mars 1845 meddelat följande högst märkvärdiga iakt- 

 tagelse. Hr Genth , som, under Hr Bunsens ledning, på Uni- 

 versitets-laboratorium i Marburg sysselsätter sig med kemiska 

 undersökningar af produkterna från de kopparhyttor, som 

 drifvas med den bekanta Kupferschiefern, har gjort följande 

 oväntade upptäckt: i garhärden bildar sig en skör och bräck- 

 lig kopparskifva, som innehåller från 15 till 20 proc. rubin- 

 röda , genomskinliga, reguliera octaédriska kristaller. Dessa 

 kristaller, som hafva färg och form af kopparoxidul, liafva 

 också alllid blifvit tagna för att så vara; men de upplösas 



