— 109 — 



praecinctiim abrupta praecipiti, medio laliusculu, lineis elevåtis 

 capillaceis rivulosis vermicuJato (1, g). Rhachis impressionum 

 paribus septem articulos lotidem indicans coalitos, quorum terga 

 in prioribus binis adhuc distinguenda. Scutum radiis vix ele- 

 våtis utrinque duobas 1. tribus pleuras primi et secundi articuli 

 simulans, reliquo laeve. — Long. 25 mm. — Locus: Dragga 

 Dalecarl iae. 



2. T. (Entomastracites) gran u la tus Wahlenb. scuto capitis 

 centrali Junato, genas obtegente, angulis ultra Ihoracem utrinque 

 lobato-produetis, spinis thoracis longitudine, pvgidio semiorbi- 

 culari. Tab. II, f. 2. 



Syn. Wahlknbkrg N. A. Soc. Se. Ups. VIII, 30, t. 2. f. 4. 



Dalm. Palaead, p. 53. t. 2 f. b. — His. Leth. p. 14, t. 2. f. 4. 

 — - an Tr. Lloydii Mdrch. Sil. Syst. p. 660, t. 23, f. 4, articu- 

 lis quinque? 



Corpus latissimum, testa tectum fortiore. — Caput convexum, mar- 

 gine piano, lunatum, ungulseforme, longitudine media dimidium 

 corpus efficiens. — Scutum centrale amplissimum, capitis faciem 

 superiorem lotam obtegens, ambitum undique attingens, angulis 

 utrinque lobafo-produetis dimidium pygidii attingens. — Sutura 

 omnino marginalis, superne non nisi circa apicem lobi angularis 

 utrinque conspicua. — Glabella magna, a regione temporali 

 utrinque impressione profurtda separata, satis convexa, clavata, 

 antice obovata, infläta, basi angustata .... Regiones tempo- 

 rales valde convexae, versus marginem planum prx-cipites. Zona 

 alveolata quSlis in T. seticorni? — Gena? sub scuto centrali 

 omnino oceultse, nec nisi spinis conspicua? extra Iobos an<uilares 

 ejus porrectis, breviusculis, leviter convergentibus, ultra pygidii 

 finem per spatium longitudinem ejusdem saltem aequans pro- 

 duetis. — Thorax ex articulis sex ut in priore. — Pygidium 

 semilunatum, quale in il Jo , limbo praecipiti vermiculato, rhachi 



articulos 5—6 coalitos sistente, scuto loc\i. — Long. 22 mm. 



Locus: Mösseberg et Billingen Westrogothia?. 



Ca I y me ne be Ila tu la Di.m. är en af våra mest sällsynfa 

 och mest misskända arter. Så vidt det är bekant finnas 

 deraf ännu endas! de tre exemplar, som Dalman begagnade 

 alla funna vid .Husby fjol under pefrefaktsamlingens gyllne (id, 

 då Östgölha kanal byggdes. Sednare författare, Emmrich, 

 Milne Edwards, Goldfuss, liafva anfört den efter Dalman, 

 alltid med bibehållet släktnamn, endast BuRMEISTER bar varit 

 af en annan tanke. Enligt honom är ^— bellalula Di.m. grun- 



dad på exemplar ined afbruten glal%fåa> ttf lfr>;lavifrons Dlm., 

 hvilken han gör till lyp för det/jjya al^el (ä&haspis, Här- 



'■- 



