— 147 — 



fås anskjutet i octaédrar. Sedan lian lyckats att upptäcka 

 rutenium, tillskref han detta förhållande dess närvaro. 



Sant är att, så längre rutenium var okändl, iridiumses- 

 qvichlorurens dubbelsalter voro dermed blandade 5 men dessa 

 svarta nästan ogenomskinliga lösningar kunna äfven, utan alt 

 rutenium är närvarande, frambringas. Rutenfri kalium-iridium- 

 chlorid, upplöst till mättning i kallt vatten, och denna lös- 

 ning kokad i kolf, ger åt vattenångorna en svag, dock igen- 

 känlig, chlorlukt, och då lösningen efter några timmar silas, 

 stannar ett svart pulver på filtrum, som är iridiumoxid; den 

 svarta sura lösningen afsälter sedan under långsammare af- 

 dunsfnins- octaedriska kristaller af oförändradt chloi iddubbel- 

 salt i en svart sirup, som afhäld intorkar till ett oredigt 

 svart eller blåaktigt salt. Hr B. har, för att finna om detta 

 kunde vara ett rulensalt, fällt dess upplösning i vatten med 

 alkohol, som då skulle hålla rutensesqvichlorurens dubbelsalt 

 upplöst, men det utfälles alldeles, utan att ge ringaste spår 

 af färg åt alkoholn , och fällningen fås stundom brun, stun- 

 dom vackert blå och stundom smutsigt grönaktig (blandning 

 af brunt och blått). Han har icke analyserat dessa salter, 

 då han icke ämnat göra detta ämne till föremål för en vid- 

 sträcktare undersökning; men det ville synas, som vore de 

 kemiska föreningar af superchlorurens och chloridens dubbel- 

 saller, del bruna i ett, det blå i ett annat förhållande, och 

 det gröna en blandning af båda. Inkokta till torrhet med 

 kungsvatten återbildas chlorid-dubbclsall. 



Rutenium, blandadt med chlorkalium i öfverskott och 

 upphet t adt i chlorgas, så länge någon gas upptogs, gaf efter 

 af 8 val ning, med lifet vallen en nära färglös upplösning af 

 chlorkalhim, och sedan denna blifvit afskiljd och litet mera 

 vallen påslogs lill afsköljandc af återstoden af chlorkalium, 

 samt delta smälldes, löste vallen eii dubbelsall med förvå- 

 nande likhel i lösningens färg med iridiumchloridens dubbel- 

 ■all. Men da denna upplösning ståt I etl par limmar vid + 18° 

 till 20°, begynte ilen svartna och grumlas, och frambragte 



