- 188 — 



Ladoga , som voro en hanne och en hona, visade ingen an- 

 nan olikhet än den, att honan, som var något större, hade 

 mindre rent svart förg; det frän Saimen tycktes helt och 

 hållet likna dem. Dian Ivilvcl har vistandel i det fårska 

 vattnet sedan uråldriga tider frambragt den anförda afvikcl- 

 sen i färgen, hvaiigenom insjöskälarne skilja sig frän dem i 

 hafvet , och möjligtvis ännu andra, som en noggrannare un- 

 dersökning kan framvisa. 



Den varietet af Ph. annellata, som Nilsson (i "III. fig. 

 till Skand. Fauna'') beskrifver från Baikai, utmärker sig ge- 

 nom en jemn, gråbrun färg och afvikor alltså mera än den 

 nyss beskrifna. Nilssons Ph. caspica kommer äfven närmast 

 till Ph. annellata, men afviker genom så betydliga egenheter 

 i formen att den mäste anses för en skild art. 



Ref. har hört omlalas att Skalar skulle finnas uti Ve- 

 ncrn, men ännu ej lyckals att derom erhålla visshet. I fall 

 dessa djur der finnas, måste de vara högs! sällsynta, men de- 

 ras förekommande derstädcs skulle äga en hög grad af märk- 

 värdighet. 



11. Myotles schisticolor. — Hr C. H. Wect.i.in 



hade i bref till Hr Sundicvall meddelat följande upplysningar 

 om dessa djur, som han benämner Blåmöss. "Tvenne hannar lo- 

 gos d. 4 Nov. 1843 i Orsa Socken i Dalarne. Båda hade 4j 

 tums längd, hvaraf svansen utgjorde | tum utom fallen. Af 

 formförhållanden kan anmärkas, att främre tummens breda, 

 platta och (våspclsade klo, hos denna art har främre spetsen 

 bredast; hos Fjellemmeln är den bakre spetsen bredast. 



Dessa djur lära ej finnas i Orsa för beständigt, utan 

 komma vandrande tidtals, liksom Lemlarne, men ej alltid på 

 samma gång med dessa. Nu voro båda slagen ymniga, och 

 Fjellemlarna hade vistals der ovanligt länge, nemligen öfver 

 ett år. På våren hade ofta en stor mängd drunknade Blå- 

 möss 



