— 20 — 



Sedan slägtnamnet Hesperia, som Fabricius gaf gemensamt 

 ål Lycenoidce och Hesperioidce, blifvit af Latreille användt 

 för de sednare, hafva dessa länge varit betraktade såsom ett 

 enda slägte. Ochsenheimer följde Latrbille och använde det af 

 honom föreslagna slägtnamnet. Likaså Dalman och Zetterstedt, 

 äfvensom Boisduval uti Index Methodicus. Också Dumeril an- 

 såg de europeiska arterne utgöra endast ett slägte, men kallade 

 detta: Heleropterus. Sednust har äfven Herrich-Schäffer i 

 sitt utmärkta arbete följt samma method, utan att, såsom han 

 eljest gör, fästa sig vid vingnervernas olikhet arterne emellan, 

 och användt det generiska namn, som Latreillf gifvit. 



Fabricius var den förste, som företog en delning i genera 

 af de sammanställda arterne. Uti sitt Systema Glossatorum 

 (Illig. Mag. VI. B.) har han bibehållit namnet Hesperia för en 

 del utomeuropeiska arter af de egentliga Papihones, och. häm- 

 tande, såsom vanligt hos honom, karakterer nästan uteslutande 

 af mundelarne, låtit alla sina förra till samma genus förda ur- 

 bicohc sönderfalla i trenne slägten: Thymele, Helias och Pam- 

 phila. Af dessa omfattar det förstnämnda, »med treledade 

 palper», största delen af de honom bekanta Hesperioider med 

 stjertlik förlängning af bakvingarne och en del af dem, som 

 sakna sådan, bland hvilka må nämnas hans P. malvai och Lin- 

 nés P. tages. Till slägtet Helias förde han blott en enda och 

 utom-europeisk art. Slägtet Pamphila deremot, hvilket han 

 likväl origligt karakteriserar såsom skulle det blott ega »tvåle- 

 dade palper», öfverseende den visserligen korta men dock tyd- 

 liga basleden, innefattar bland andra äfven hans arter P. comma, 

 paniscus och fritillum. Boisduval deremot söndrade familjen, 

 hvad de europeiska arterna vidkommer, uti fyra slägten, utgå- 

 ende från olikheterna i metamorfosen, så vidt denna var känd, 

 och stödjande sig hufvudsakligen dels på det olika sätt, hvarpå 

 arterna under hvilan lägga vingarne, dels uppå olikheterna uti 

 antennklubbans form och dess beskaffenhet i spetsen. Ehuru 

 han icke uti sina generiska diagnoser upptog de kännetecken, 

 6om fötterna och vingnerverna erbjuda och som utan tvifvel äro 



