— 7i — 



tagandet att de, en metall tillhöriga ljusa linier i elektriska 

 spectrum, hvilkas antal växer med elektricitetens styrka, 

 motsvara metallens oscillationsserier i gasformigt tillstånd. 



I sammanhang härmed har Hr Ångström anfört den af 

 honom gjorda iakttagelse att lagen frän en lösning af jod och 

 alkohol gifver icke allenast flere svaga ljusa linier med lika 

 mellanrum på båda sidor om en af alkoholns egna ljuslinier, 

 utan äfven mörka band midt emellan tvenne andra af alko- 

 holns ljuslinier. Detta fenomen anser Hr Ångström vara det- 

 samma som det vid jodens absorption, hälst banden icke voro 

 skarpt begränsade, utan liknade verkliga interferensband. 



Slutligen har Hr Ångström fästat sin uppmärksamhet på 

 den frågan, huruvida dubbelstjernornas färgor kunna enligt 

 Doppler förklaras genom antagandet att en kropps hastighet 

 har inflytande på dess färg. Enär Petzwal på analytisk väg 

 bevisat, det mediets rörelse icke kan hafva något inflytande på 

 oscillationstiden, hvarpå färgen uteslutande beror, så har Hr 

 Ängström velat praktiskt visa rigtigheten af denna sats. På 

 grund af Wheatstones och Massons undersökningar antar Hr 

 Ångström den hastighet, hvarmed elektriska gnistan fortplantar 

 sig, många gånger större än dubbelstjernornas; om nu Dopplers 

 förklaring vore rigtig, så skulle, då elektriska gnistan öfver- 

 hoppar mellan tvenne ledare, i sned rigtning med hänseende 

 till den räta linia, som går från gnistan till åskådarens öga, 

 en förskjutning af dessa liniers läge ega rum, men Hr Ång- 

 ström har icke kunnat förmärka någon olikhet i detta afseende; 

 tvertom visade sig alltid färgen hos de partiklar som utström- 

 made från den ena polen, alldeles lika med färgen hos dem 

 som utströmmade från den andra. Sä väl på theoretiska som 

 praktiska grunder anser sig Hr Ångström således kunna sluta, 

 alt oscillationstid och färg äro oberoende af hastigheten hos 

 mediet hvarifrån ljuset utgår.» 



