ÖFVERS1GT 



AF 



KONGL. VETENSKAPS-AKADEMIENS 



FÖRHANDLINGAR. 

 År g. t O. 1853. M 4». 



Onsdagen den 11 Maj. 



Föredrag. 



1. Om jordens afplattning och massa. — Hr 



Lector Lindman i Strengnäs hade insändt följande meddelande: 

 1. »Sedan Snellius först förrättat en på vetenskapliga 

 grunder stödd mätning, hvarigenom man kunde erhålla ett åt- 

 minstone approximativt riktigt begrepp om jordens storlek, ehuru 

 en tidig död hindrade honom att underkasta sitt arbete nödiga 

 korrektioner *), hafva ganska många dylika mätningar blifvit 

 verkställda. På det sista 1| seklet hafva gradmätningarne i 

 synnerhet blifvit talrika och af en noggranbet, som medgifver 

 att sluta ej blott till jordens storlek, utan äfven till dess figur. 

 Det visade sig nemligen, att de uppmätta gradernas längd till- 

 tog från eqvatorn till polorna, hvaraf följer, att jorden ej är en 

 sfer. Då meridianerna således icke äro cirklar, blef naturligt- 

 vis frågan, om de inträffa med någon annan kurva: och det 

 enklaste var då alt antaga dem vara ellipser. Emedan jordens 

 rotation och deraf följande afplattning voro till sin tillvaro kon- 

 staterade, antog man, att jorden var en elliptisk rotationssferoid'l^> 

 och sökte bestämma förhållandet mellan den genererande ellip-^ *••*■ 

 sens principal-axlar (halfva större=a, halfva mindre=6). Fplp^, 



att finna detta och således äfven afplattningen (=A = jk^C 



behöfde man endast jemföra två grader, som blifvit uppmätta 



*) Dotta gjorde Musscuknbhoeck, men först efter Picards mätning. 



