— 95 — 



verade polhöjden. Sätter man den mot <p svarande tyngden 

 =G, så är förhållandet mellan centrifugal-kraften och tyngden 



^ ^rCosy' ^ =8616ro9l) oc|l får 



Gt 2 K ■ ' 



1 :— ^_ X = Cosv|/:-Cos(9 + ^), 



hvilken analogi gifver 



~ 47i 2 rCosw' 

 fcr.vJ/ = Cot.ö + —. 



Nu borde, om allt vore riktigt, de båda värdena på \|/ blifva 

 lika. Då det förra är behäftadt med felen i gradmätningarna 

 samt det falska antagandet att jorden är homogen, så innehåller 

 deremot det sednare felen i gradmätningarna och pendelexpe- 

 rimenterna. Alla dessa fel förorsaka likväl ej större olikhet 

 mellan de båda värdena på \J/ än högst omkring 1^', hvarmed 

 det sednare värdet på \p öfverskjuter det förra. Under sådana 

 omständigheter synes det föga vara mödan vardt att göra hy- 

 potheser i afseende på lagen för variation af jordens täthet. 

 Om man derföre tillåter sig att betrakta jorden såsom en ho- 

 mogen rotationssferoid, så fås af (2) 



Rb* 1 



\/h 2 Sin 2 (p'+g 2 Cos 2 (f 

 Af elliptiska theorien känner man vidare, att 



M + m=— — — , (i) 



hvarest M är = solens massa, T = jordens sideriska omlopps- 

 tid, och p = solens eqvatoriala horizontal-parallax. Om nu (4) 

 divideras med (3) så fås 



M ._ 12n 2 a 3 rVh 2 Sin 2 ip' + g 2 Cos 2 cp' . , # fi\ 

 m " Rb 3 T 2 Sin*p 



Tydligen måste man här insätta det värde på R, som pendel- 

 experimenterna gifva, emedan både m och R förekomma i (2). 

 Ur ofvannämnda parallelogram fås 



m =^'— .... (3) 



R= VG 2 + c 2 + %cG Cos q>, 

 då c = centrifugal-kraften. Som man vidare har 



G=tt*L, 



