trængende hendes Forretninger kunde være, forhindrede de 

 hende dog ikke fra at spise det daglige Brod til sin Næring; 

 og ligeledes var Gud altfor god og havde ladet hende fole sin 

 Naade altformeget, til at han skulde berove hende Midlerne til 

 at bede og at nære de fromme Folelser, som han havde ind- 

 givet hende. „Sorg derfor for, Madame!" vedbliver Fenelon 

 „at forskaffe Dem Morgen og Aften en liden halv Time;" og 

 nu giver han en Anviisning, der rigtignok ikke ganske tilfreds- 

 stiller en rigoristisk Moral, men snarere minder om den Maade, 

 hvorpaa den katholske Sædelære blev accommoderet af Loyolas 

 Disciple, skjondt her i en saa uskyldig Form, at man fristes til 

 at oversee dens mislige Conseqventser : „Ved al lade, som om 

 man vaagnede sildigere om Morgenen , som om man om Afte- 

 nen havde et Brev al skrive, skaffer man sig ud af Forlegen- 

 hed og de sande Forretninger gaae derfor ikke mindre vel." 

 „Man maa" — fortsætter Brevskriveren — „ogsaa benytte Oie- 

 blikkene. Naar inan venter Nogen, naar man gaaer fra et Sted 

 til et andet, naar man befinder sig hos Folk-, som gjerne tale, 

 og som man kun behover at lade tale, da oplofler man et Oic- 

 blik sit Hjerte til Gnd , og man forfriskes for Resien af sine 

 Sysler. Jo mindre Tid man har, desto vigtigere er det at holde 

 Huus dermed. Naar man vil vente paa at faae regulerede og 

 beqvemme Timer, lober man let Fare for at vente for længe, 

 især ved den Slags Levemaade, hvori De befinder Dem; man 

 inaa gribe afbrudte Oieblikke.*) Det er ikke med Fromheden 

 som med de verdslige Anliggender; disse fordre bestemte og 

 sammenhængende Tider; men man behover ikke megen Tid for 

 at elske Gud, for at oplofte sit Hjerte til ham, for al tilbede 



*) Sig. Brev af 17de Nvbr. 1694: „Man skal ikke vente pna de lider, da man 

 kan lukke sinDér og ikke seeNogen. .Selv detOieblik, som lader os savne 

 Stilhed til Sindets Samling, kan benyttes netop dertil, ikke blot naar De 

 kjorer, men naar De spiser, klæder Dem paa etc. Medetis Andre fortælle 

 unyllige og kjedelige Historier, da, istedetfor at lade disse fremkalde Deres 

 Spottelyst, til De kunne benytte Tiden til Alror og Eftertanke.*' 





