34 



langer ikke store Ting af Dem, for at De skal frelses i den 

 Stand, hvori han har sat Dem. „Guds Rige er inden i Eder", 

 har Christus sagt. Lader os gjore det, som vi vide, at han 

 forlanger af os, men fra det Oieblik, at vi kjende hans Villie, 

 lader os ikke spare os og lader os være troe . . . Dersom man 

 alene kunde frelses ved store Ting , vilde der være faa Men- 

 nesker, som turde haabe at frelses. De smaae Ting blive 

 store, naar Gud forlanger dem af os; de ere kun smaae i sig 

 selv, men de blive store, saasnart de fore os til Gud og tjene 

 som Midler til at besidde ham evig? 



Det forste Skridt, som Mennesker pleie at foretage sig, der 

 ere blevne opmærksomme paa den farlige Vei, hvor deres Let- 

 sindighed og Kjærlighed til Verden har fort dem, er som oftest 

 at anvende en Strænghed mod sig selv i Valg af Levemaade, 

 der ikke sjelden gaaer til den modsatte Yderlighed og lader 

 dem soge et Værn mod deres verdslige Tilboieligheder i stræng 

 udvortes Askese, i en legemlig og sjælelig Selvpinelse, som dog 

 mangen Gang ingenlunde træffer det Onde, der skal udryddes, i 

 dets Rod. Den kalholske Kirkes Lære og Forskrifter, saaledes 

 som de sædvanligen bleve foreholdte og anpriste, kunde ikke 

 andet end underslotle de ovennævnte Bestræbelser. Ogsaa 

 Grevinde Gramont maa have sogt ved lignende Forholdsregler 

 at beseire sig selv og at overvinde de Fristelser, for hvilke hun 

 altfor ofte gav efter. Folgen deraf viste sig imidlertid ogsaa 

 ved denne Ledighed ikke sjelden al være den, at nye Skrupler 

 og nye Forlegenheder udviklede sig af en voldsom og unatur- 

 lig Kamp, som, hvor den cndogsaa stundom blev lykkeligen 

 bestaaet, mangen Gang kun tjente til at bestyrke den indre 

 Stolthed og den Selvtilfredshed, som egentlig var den aandelige 

 Sygdoms Kilde og Udgang. Et Brev fra Fenelon af 27de Juni 

 (1690) lader os kaste et Blik i Grevindens Sjæl og viser os 

 tillige den Klarhed og Aandsfrihed, hvormed hendes aandelige 

 Raadgiver rogtede sit Kald. 



„Jeg er meget rort over den piinlige Tilstand, hvori De 



