41 



oprigtigt Hjertesuk, vedbliver Fenelon i det ovenfor anforte 

 Brev af 2den Octbr. 1689: „En anden Ting, som De har at 

 agte paa, er, ikke at tabe Modet, hverken ved Erfaringen af 

 Deres Svaghed eller ved Afsmag for det bevægede Liv, som 

 De forer. Det er en Guds Barmhjertighed, at han lader Dem 

 sukke over denne Adspredelse, og disse Suk ere en Modgift, 

 som forhindrer Dem fra al lade Dem henrive deraf. Det skulde 

 gjore mig meget ondt, om dette Liv ophorte at mishage Dem. 

 Gud lader Dem ved denne Afsmag og Lede, dersom den er 

 oprigtig, afdoe fra Dem selv midt i det Selskab, der omgiver 

 Dem, ligesom han lader andre Personer doe bort fra sig selv 

 ved Eensomhed og ved Berovelse af det, som Verden kan give. 

 Det, hvorpaa det kommer an, er kun at være tro, taalmodig 

 og fattet under den nærværende Tilstands Kors, hvilke man 

 ikke selv har valgt, og som Gud har skjænket efter sine Hen- 

 sigter." 



„Hvad Feilene angaaer. da ere de mere bittre at bære; 

 men de ville vende sig til det Gode, dersom vi kun betjene os 

 af dem til at ydmyge os, uden at gjore os lunkne i vor Be- 

 stræbelse for at rette dem. Modløshed vilde ikke hjælpe til 

 noget; det er kun S elvkj ærlighedens Fortvivlelse. Det sande 

 Middel til at vinde Ydmyghed af vore Feil er, at see dem i 

 deres hele Hæslighed, uden at tabe Haabet til Gud og uden at 

 haabe Noget af sig selv. Aldrig har Nogen mere trængt til at 

 blive ydmyget ved sine Feil, end De. Det er kun derved, at 

 Gud udrydder Deres Forfængelighed. Naar Gud har berovet 

 Dem al Fortrøstning til Dem selv, da vil han opfore sin Byg- 

 ning. Indtil den Tid vil han bruge Deres Feil som knusende 

 Lyn. Lad Ham virke; arbeid De i Ydmyghed, uden at love 

 Dem Noget." 



Af et andet Brev (21de Marts 1690) seer man, at Grev- 

 inden havde Skrupler over sine tidligere Skriftemaal. Fenelon 

 troster hende med: „Dersom de endog i Begyndelsen have 



