Vidste man da ikke, at Menneskene ere skrøbelige, at Verdens 

 Exempel er smitsomt, at svage Folk ikke kunne bevare sig uden 

 ved at flycLeiligheden til det Onde? Hvad Nyt er der da deri? 

 See, hvormegen Stoi man gjor af, at et Træ uden Rodder og 

 angreben af alle Vinde er styrtet om. Endelig, har Verden da 

 ikke dem, der hykle Retskaffenhed, ligesaavel som der ere dem, 

 der hykle Fromhed? Bor man, fordi der ere falske „retskafne 

 Folk", slutte, at der ingen virkelige gives? Naar Verden trium- 

 pherer over en saadan Forargelse, viser den, at den kun kjen- 

 der lidt baade til Menneskene og til Dyden. Man maa sorge 

 over denne Forargelse; men det er ikke tilladt at forundre sig 

 over Noget, naar man kjender den menneskelige Elendighed 

 tilbunds og veed, i hvilken Grad den Smule Godt, som vi gjore, 

 er i os som et Laan. Den, der staaer, skjælve, af Frygt for 

 at falde; og den, der ligger paa Jorden og er sjunken ned i 

 Dyndet, triumphere ikke over at see En af dem falde, der 

 syntes at ville have holdt sig opret. Vor Tillid er stottet hver- 

 ken til de skrobelige Mennesker eller til os selv, der ere lige 

 saa skrobelige som alle de ovrigc; den er alene stottet paa 

 Gud, som er den urokkelige Sandhed. Lad alle Mennesker vise, 

 at de kun ere Mennesker, det vil sige, Intet, Logn og Synd, 

 lad dem lade sig henrive af Uretfærdighedens Strom, Guds 

 Sandhed blegner ikke derfor, og Verden er kun saameget mere 

 afskyværdig, som den har fordærvet dem, der sogte Dyden. ,; 



„Hvad Hyklerne angaaer, da afslorer Tiden dem, og de 

 forraade sig altid fra een eller anden Side. De Fleste ere kun 

 Hyklere, for at nyde een eller anden Frugt af Hykleriet. En- 

 ten ere de blodagtige og vellystige, eller de ere egennyttige 

 og ærgjærrige. Man seer dem skaane sig, smigre, agere for- 

 skjellige Personer. Den oprigtige Dyd er simpel, eensformig i 

 sin Opforsel, uden overspændt Iver, uden Hemmelighedsfuldhed ; 

 den hverken ophoier eller fornedrer sig; den er aldrig skinsyg 

 over Ære eller Lykke. Den gjor saa lidt Ondt, den kan; den 

 lader sig domme og tier; den er fornoiel med Lidt; den kjen- 



4 



