thi de kunne ikke gribe os ved vore Onsker eller vor Frygt; 

 da ville vi Alt, og vi ville Intet. Det er at være utilgjængelig 

 for Fienden; det er at blive usaarlig. *) Mennesket kan kun 

 det, som Gud giver ham at gjore; og Alt det, som Gud giver 

 ham at gjore imod os, da det er Guds VilKe, er ogsaa vor. 

 I denne Tilstand har man stillet sin Skat saa hoit, at ingen 

 Haand kan naae den, for at berove os den. Man vil sonder- 

 slide vort Rygte, men vi samtykke deri, thi vi vide, hvor godt 

 det er at ydmyges, naar Gud ydmyger. Man finder, at man 

 har forregnet sig i sine Venskaber; saameget desto bedre; det er 

 den eneste sande Ven, som er skinsyg paa alle andre, og som 

 frigjor os fra dem , for at rense vor Hengivenhed. Man bliver 

 foruleiliget, undertrykket, generet; men Gud gjor det, og det 

 er nok. Man elsker den Haand, som knuser; Freden findes 

 under alle Moisommeligheder. Man vil det, som man har, man 

 vil Intet af det, som man ikke har. Jo fuldkomnere denne 

 Hengivenhed er, desto dybere er Freden. Dersom der bliver 

 noget Onske, nogen Længsel tilbage, er Freden kun halv; naar 

 ethvert Baand var brudt, vilde Friheden være uindskrænket. 

 Lad Skjændsel, Smerte, Dod komme over mig; jeg horer Jesus 

 Chrislus, som siger : „Frygter ikke dem, der dræbe Legemet, 

 men ikke kunne slaae Sjælen ihjel' 1 (Matlh. 10, 28}. O, hvad 

 de ere svage, selv naar de berove os Livet! Hvad deres Magt 

 er kortvarig! De kunne kun knuse et Leerkar, kun lade doe 



*) Sig. Molinos's Aandelig Veiviser (1,193 — 202): „Tilintetgjorelsen maa, 

 for at være fuldkommen, udstrække sig til Dom, til Villie, til Handlinger 

 . . . til hele Sjælens Væsen, saa at den er dod for sine Onsker, sine An- 

 slrængelser, sine Fornemmelser og Begreber, saa at den vil, som om den 

 ikke vilde, fatter, som om den ikke fattede, tænker, som den ikke tænkte, 

 uden engang at have nogen Tilboielighcd for at tilintetgjores , og modta- 

 ger Foragt og Ære, Velgjerningcr og Straffe med lige Ro. Nedsænk Dig 

 i dit Intet og bekymre Dig ikke om Noget, hvad det saa end er ... . 

 Hvilken utilgjængelig Vold er delle Intet ! Hvo skulde kunne angribe Dig i 

 delle Tilflugtssted og bedække en Sjæl med Skam, som foragter sig selv og 

 betragter sig som Intel? cte." (S. det udførlige Udtog i min Afh.. Mysli~ 

 keren M. Molinos. S. 85. f.) 



