58 



Tab, det vidslc ogsaa et andet kjærligt Gemyt at fastholde og 

 derpaa begrunde Haabet om Oprigtigheden og det heldige Ud- 

 fald af Grevens Omvendelse, nemlig Fenelon. I el Brev af 

 25de Jan. 1693 bevidner han sin Glæde over Grev Gramonts 

 Helbredelse og den fordeelagtige Vending, som hans Sygdom 

 havde fremkaldt i hans Tænkemaade. »Den gode Sundhedstil- 

 stand" — skriver Fenelon — „der efter Sigende er ganske 

 vidunderlig, maa betragtes som en Gave af Gud, og det vilde 

 derfor være urigtigt al benytte den imod Giveren. Del kan ikke 

 være andet, end at Hr. Greven vil vise den samme frimodige 

 og ærefulde Adfærd i sit Forhold til Gud, som han altid har 

 viist i sin Opforsel mod Verden. Gud retler sig efter ædle 

 Folelser. Den sande Adel fordrer Troskab, Fasthed og Stand- 

 haftighed. En Mand, som er saa erkjendtlig mod sin Konge, 

 der dog kun kan skjænke forgjængelige Goder, skulde han 

 være utaknemlig og ubestandig mod Gud, som skjænker Alt? 

 Jeg kan ikke troe det, og jeg vil ikke engang tænke det. Jeg 

 troer at have seet hans gode Hjerte, og jeg haaber deraf, at 

 han har Mod til at foragte en falsk Undseelse og kolde Spot- 

 terier. Men De, Madame! kan bedre end Nogen vogte ham imod 

 Selskabernes umærkelige Indflydelser og Vaner. Han bor al- 

 vorligen tænke paa, at hans Helbredelse, som forhaler Doden, 

 kun standser den nogle Oieblikke, og at det længste Liv altid 

 vil være kort. Hvad mig angaaer, da vil jeg ikke prædike; 

 jeg indskrænker mig blot til at glæde mig med Dem over denne 

 lykkelige Helbredelse." 



Endelig er det et hæderligt Vidnesbyrd baade for Greven 

 og Grevinden af Gramont, at de ikke blot vedligeholdt deres 

 Hengivenhed for Fenelon til den Tid, da Kongens og Hoffets 

 Gunst vendte sig fra ham, men ogsaa havde Mod nok til at 

 lægge deres Hengivenhed og Dceltagelse i hans Skjæbne oflent- 

 ligen for Dagen. For at vurdere en saadan Opforsel maa man 

 erindre sig, at den blev viist til en Tid, hvor en Mand som 

 Racine kunde lage sin Dod over, at Ludvig XIV unddrog ham 



