fiO 



bindtligtn fordobbler Deres Opmærksomhed under Omstændig- 

 heder, hvori den ovrige Verden har mislet Hukommelsen. Del 

 er „den rene Kjærlighed" at elske Folk, som ikke mere ere i 

 Mode; den egennyttige Kjærlighed er Hoffets/' Efterat han har 

 talet om sin Beslutning, med Fortrostning og Hengivenhed at 

 vente Kirkens Afgjorelse om, hvorvidt han har befundet sig i 

 Vildfarelse eller ikke, og derpaa at grunde sit Haab om, at 

 Sandheden i ethvert Tilfælde vil triumphere, vedbliver han: 

 „Jeg kan ikke slutte, uden at bede Dem sige til Grev Gramont, 

 at jeg aldrig i mit Liv skal glemme, at han ikke har rodmet 

 over mig, og at han uden Undseelse har bekjendt mig for Hof- 

 folkene i Marly." 



Med delte Brev synes Fenelons Correspondanee med Grev- 

 inde Gramont at have oph5rt. Erkebiskoppens Unaade og Bort- 

 fjernelse fra Hoffet havde „den sorgelige Folge" — siger Ud- 

 giveren af Corresp. de Fenelon p. 210. — „at Grevinde Gra- 

 mont meer og meer betroede sig til sine Lærere i Port Royal 

 og lod sig af dem forlede til en Partiaand, der passede lidet 

 for en Person af hendes Kjon og hendes Stand." Hvorvidt 

 denne Dom er fuldkommen rigtig, maae vi lade staae hen, af 

 Mangel paa noiere Kundskab. Kun er det vist, at Grevindens 

 Opforsel blev af hendes Samtidige, forsaavidt de ikke vare 

 Jansenismen hengivne, bedoml paa samme Maade. Vi finde 

 iblandt Mdme Maintenons Breve*) en ret mærkelig Notice i 

 denne Henseende, som bekræfter, hvad ovenfor er blevet an- 

 fort om det spændte Forhold, hvori de to nævnte Damer slode 

 til hinanden. Under 13de April 1700 skriver Mdme Maintenon 

 i et af sine fortrolige Breve til sin Yndling, Erkebiskoppen af 

 Paris, Noailles: „Grevinde Gramont bad mig for nogle Dage 

 siden om at begjere Tilladelse af Kongen til at hun maatte til- 

 bringe den stille Vge i Port-Royal. Jeg sagde hende, at denne 

 Anmodning vilde ikke blive godt optagen, og jeg spurgte hende, 



*) T. IV. p. 189. 



