72 



i og for sig selv ubetydeligt Varselstegn, og at Darius Staldmester 

 ved sin jordiske Snildhed forekom Gudernes Dom eller henledte den 

 til den rette. 1 sin Indskrift omtaler Darius vistnok, al Herredommet 

 over Perserne fra gammel Tid tilhorte hans Familie, men han 

 optræder dog ikke som Legimitetens Talsmand, og kunde heller 

 ikke vel gjore det, da hans Fader endnu levede; men han siger 

 her og ofte: ved Ormazds Naade blev jeg Konge, Ormazd gav 

 mig Herredommet; hvad der synes at tyde paa at det ikke var 

 hans Afbyrd ene, der forskaffede ham Tronen. 



Derefter fortsætter Darius : Det Herredomme, som var taget 

 fra vor Familie, det erhvervede jeg tilbage; jeg satte det paa 

 sin Plads som det var for, saa gjorde jeg det; de Altere (åya- 

 dana) eller den Gudsdyrkelse som Mageren Gaumata havde om- 

 styrtet, gjenoprettede jeg, og for Folket dels Tjeneste, Plads 

 og Hæder, og for Familierne hvad Mageren havde berovet dem. 

 Jeg satte Folket paa sin Plads, baade Persien og Medien og 

 andre Lande, som det for havde været, bragte jeg det rovedo 

 tilbage. Ved Ormazds Naade gjorde jeg det. Jeg bestræbte 

 mig for at sætte min Familie paa sin Plads, som for, saaledes 

 bestræbte jeg mig ved Ormazds Naade. den Gang da Mageren ikke 

 havde fortrængt vor Familie. Darius sogte at bringe Sagerne i 

 sin gamle Gang; men mærkelig er den ene Sætning med Hen- 

 syn til Gudernes Dyrkelse, som jeg her blot skal berore. Den 

 viser en Modsætning imellem Magernes og Darius' Tro, der vel 

 turde tyde hen til en Modsætning og Kamp imellem Magernes, 

 med de vestasialiske Nationers mere overensstemmende og paa 

 Naturdyrkelsen grundede, Gudelære og den fra Nord-Iran frem- 

 trængende Zoroastriske mere philosophiske Tro; en Frem træn- 

 gen som det synes at Darius væsenlig har fremmet , selv hos 

 sine egne Landsmænd ; thi deres Gudelære saaledes som den 

 fremstilles i Korthed af Herodot (I, 131) var aldeles forskjellig 

 fra den nordiranskc Dyrkelse af Ormazd, hvis Navn Herodot end 

 ikke nævner, men som idelig paakaldes af Darius og hans 

 Efterfølgere. Herodots Fortælling om Magernes almindelige 



