73 



Blodbad ved Gaumatas Dod, og den aarlige Hoilideligholdelse 

 af denne Dag, paa hvilken Magerne vare fredlose, tyder ogsaa 

 hen paa samme Modsætning og viser, at denne Præsleslamme 

 langt fra var hoit anseet af Perserne. 



Efter sin Tronbestigelse (i Aaret 521 for Chr.), fortæller 

 Herodot, inddelte Darius sit Rige i tyve Salrapier, som han 

 udforlig beskriver. Darius synes at tyde hen dertil i det oven- 

 for an forte Sted, men derimod giver han os udforlig Underret- 

 ning, om den Moje han udstod og de Kampe han udholdt, fora l 

 sammenholde hvad han havde vundet, hvoraf Herodot kun med- 

 deler nogle faa Træk. Kort efter Magerens Drab, allsaa vel 

 samme Aar som Darius besteg Tronen 521, udbrod en Opstand 

 i Nabolandene Susiana og Babylonien. Paa forste Sted optraadle 

 en Aprina, Son af Upadranma, men skjondt Susianerne hyldede 

 denne deres Landsmand som Konge, var dog denne Opstand 

 af ringe Betydenhed. Darius siger blot: jeg sendte til Suså, 

 (men. ikke hvem eller hvad.), Aprina fortes bunden til mig, jeg 

 dræbte ham. Af storre Betydenhed var derimod Opstanden i 

 Babylonien, og det er den eneste, som Herodot udforlig om- 

 taler. Her optraadte en Babylonier, en Son af Anaira, ved 

 Navn Nadilabira, eller som det egentlig lod Niditbel d. e. efter 

 Bawlinsons sindrige Udtydning, Bels Gave. Om ham hedder del: 

 han loj for Folket i Babylon og sagde, jeg er Nabukudrachara 

 en Son af Nabunit. Nabunit eller som Herodot kalder ham 

 Labynetos, var den sidste Konge i Babylon, og hans Rige 

 erobrede Cyrus; men Babylonierne fandt sig ikke tilfreds med 

 Persernes Herredomme, og, som Herodot fortæller, benyttede de 

 hemmeligt Tiden, medens den falske Smerdes herskede, til at 

 ruste sig, for at gjenvinde deres gamle Uafhængighed; og da 

 den saaledes forberedte Opstand udbrod, skete det med storste 

 Alvor og Bestemthed. Som Herodot beretter, valgte enhver 

 sig en Kvinde til at tilberede Foden, alle ovrige Kvinder dræb- 

 tes, med Undtagelse af Modrene, forat de ikke skulde tære 

 paa den opsamlede Mad. Herodot nævner ikke deres Anfører, 



