94 



i Vand, og ved Krystallisation have afsat sig i de Rum , hvor 

 Vandet frit kunde bevæge sig, altsaa i de aabne Klofter. Denne 

 sidste Theorie betragter altsaa Gangudfyldningen i det Væsent- 

 lige som analog med Sinterdannelsen ved IMineralkilderne, og 

 den slotter sig især paa nyere Iagttagelser, ifolge hvilke Mine- 

 ralvandenes Sintre, foruden Jern og Kalk, ogsaa indeholde ad- 

 skillige andre Metaller, saasom Arsenik, Kobber, Bly og Tin. 

 Denne Theorie, der forklarer de fleste Phænomener særdeles 

 godt, har deels den Vanskelighed endnu at lose, at Metalfor- 

 bindelserne og Gangmassernes Bestanddele vel forekomme i 

 Sinterne, men dog findes der i et saadant Forhold, al Sinterne 

 aldrig ville kunne betragtes som Malme for andre Melaller, end 

 for Jern. Alle disse Theorier lade det Sporgsmaal uafgjort, hvor 

 og i hvilke Forbindelser Metallerne oprindeligen forekomme, men 

 de fleste maa antage, at de ved en af disse Maader nemlig 

 enten smeltet, eller oplost i Vand, eller dampformigen stige op 

 fra Jordens ubekjendte Indre, for umiddelbart at afsætte sig i 

 Gangene. 



Ved mine Undersøgelser over den Maade hvorpaa Phosphor- 

 syren kan udtrækkes af Steen- og Jordarter har jeg viist, at der altid 

 dannes to forskjellige Forbindelser hvis Bestanddele have været 

 oploste i Kogsaltet, og ere udkrystalliserede ved deltes Afkjoling. 

 Ved Kogsaltels senere Oplosning i Vand blive de tilbage og 

 adskilles fra hinanden ved Slemning, eller ved Behandling med 

 Saltsyre. Disse ere Mineralierne Apatit og Glimmer. Om 

 Apatilen har jeg tidligere meddeelt mine Iagttagelser, men jeg 

 vender endnu en Gang tilbage til denne Forbindelse, naar jeg 

 i en senere Afhandling kommer til Glimmeren, og derfor vil jeg 

 her indskrænke mig til en Undersogelse af de Substantser, som 

 ere oploselige i Vand, og derved faae en umiddelbar Indflydelse 

 paa Sporgsmaalet om Gangenes Udfyldning. At den smeltede 

 Kogsaltinasse har oplost nye Bestanddele, seer man lydelig af 

 dens gule Farve, der antyder Jern, og deraf, at den meget 



