131 



Legemsdeel. Idioten har i Reglen kun Sands for Tilfredsstil- 

 lelsen af sit legemlige Behov, skjondt ofte med en vis Forkjær- 

 lighed for enkelte Farver eller andre physiske Egenskaber 

 af de ydre Gjenstande, undertiden for deres symmetriske Ord- 

 ning, ikke sjelden for Musik; i hvert Fald synes for ham 

 alt Samqvem afskaaret med det intelligente og moralske Liv, 

 og med Rette har man betegnet den typiske Idiot som et In- 

 divid, der Intet veed, Intet kan og Intet vil. Et saadant In- 

 divid, ja endog ethvert Individ, der kun nogenlunde svarer til 

 denne Typus, var det vel ganske naturligt at man forud antog 

 for ikke alene ikke at egne sig lil Helbredelse, men end 

 ikke til nogen Opdragelse, beregnet paa Fornuftvæseners Ud- 

 dannelse til nyttige Medlemmer af Samfundet. 



I Lobet af delte Aarhundrede har man imidlertid lidt efter 

 lidt opdaget, at Idioterne virkelig kunne opdrages saaledes, 

 i mange Tilfælde endog tilstrækkelig for at kunne kaldes hel- 

 bredede, og denne Opdagelse, hvorved Tusinder af Bom, iste- 

 detfor at henleve i den meest hjelpelose og usle Tilstand, kunne 

 vækkes til en sædelig og gavnlig Tilværelse, fortjener ei blot 

 Physiologernes, Lægernes, Pædagogernes og Regjeringernes 

 fulde Opmærksomhed, men ogsaa Psychologernes , forsaavidt 

 den kaster et nyt Lys paa Sjælelivet. 



Det forsle Skridt til Opdagelsen skete, og maatte vel skee 

 ved en Hændelse, eftersom neppe Nogen med Forsæt vilde 

 have paataget sig det Hverv at opdrage en anerkjendt Idiot. 

 1 en Skov i det sydvestlige Frankrig traf man i Aaret 1800 

 en Dreng, 11—12 Aar gammel, nogen, med vildtrullende Oine, 

 undvigende sine Forfolgere ved at krybe op i et Træ, ud- 

 stodende vilde Skrig, men aldeles ude af Stand til at forstaae 

 Tiltalen eller at gjore sig forstaaelig ved Ord. Under Navn af 

 v le sauvage de VAveyron" bragtes han til Paris og vakte her 

 en ganske overordentlig Opsigt. Kun een Mand synes at have 

 fattet hans egentlige Tilstand. Det var den udmærkede Læge 

 Vind , der erklærede ham for at være, hvad nu Alle ere 



