137 



det skulde kunne lykkes at bringe deai videre, antager man 

 for en Illusion, da det synes at modstride den almindelig an- 

 crkjendte Forestilling om Idiotien, at den er begrundet paa en 

 saa dybt indgribende Feil i Hjernebygningen, at Aandsslovhe- 

 den endog udpræger sig i Oinenes og Musklernes hensigtslose 

 Bevægelser. Séguin har rigtignok paastaaet, at hos Idioterne 

 lader sig eftervise Spor til endog samtlige Aandsevner. Han 

 har beraabt sig paa, at Idioten dog bliver behageligt eller 

 ubehageligt paavirket af Varme og Kulde, af Musik og skur- 

 rende Lyd, har Forkjærlighed for visse Gjenslande og visse 

 Bevægelser — ofte unægtelig efter et hoist besynderligt Ud- 

 valg, men tildeels dog i Overeensstemmelse med sit legemlige 

 Behov, at han skjonner, paaskjonner og tildeels efterligner den 

 kjærlige og ukjærlige Behandling, undertiden viser en hoi Grad 

 af Halsstarrighed, at han altsaa i Grunden virkelig erkjender 

 vælger, husker; — men man maa indromme, at alle disse Yt- 

 tringer af en tilstedeværende Bevidsthed dog neppe ere andre, 

 end saadanne, som ogsaa vise sig hos Dyrene i Almindelighed. 

 Naar man nu dog seer hen til Séguins Angivelse, at han i 

 Lobet af 18 Maaneder har lært en Idiot at tale, læse, skrive, 

 regne o. s. v. , og veed, at lignende Angivelser ere skele 

 mange Gange senere fra flere Sider, saa maa man, saalænge 

 man holder fast paa de nysnævnte Anskuelser, enten antage, 

 at selv disse tillærte Færdigheder kun have været en aandelig 

 „Dressur" uden al indre Betydning, eller formode, at man i alle 

 disse Tilfælde dog kun har havt — som Esquirol og Guersant 

 yltrede om Séguins Patient — med iålol- lignende Individer at 

 gjore. 



Professor Eschricht tiislod, at han navnlig ikke havde været 

 fri for denne Tvivl, da han traadte ind i den Saegerlske An- 

 stalt, men at han, ved at fores fra de lavere Klasser til de 

 hoiere, tydelig nok havde overbeviist sig om de idiole Borns 

 aandelige Udvikling jevnsides med den legemlige, overbeviist 

 sig om at de ikke alene kunne lære at tale, skrive og regne, 



