J42 



ganer, hvor svagt et Spor af disse Evner end er at paavise, 

 vist bliver det i livert Fald, at saafremt Sygdommen meer eller- 

 mindre lader sig hæve, vil det altid være nelop de for Men- 

 nesket egne Aandsevner , der træde frem i samme Forhold. 

 Erfaringen har viist, at næsten alle Idioter kunne lære meer 

 eller mindre at tale, og at, om end deres Sprog skulde ind- 

 skrænke sig til Brugen af ganske enkelte Ord, disse da ingen- 

 lunde anvendes ifleng, altsaa idelmindste tildeels forstaaes, — 

 Noget, hvortil Dyret er aldeles uskikket. Erfaringen taler 

 fremdeles for, at vistnok alle Idioter kunne lære eet eller 

 andet mcchaniskt Ar'beide , og at de , hvor ubetydeligt delte 

 end monne være, dog derved vise en vis Lyst og Skjonsom- 

 hcd, der ikke kan ventes af el Dyr ved de det unaturligen til- 

 lærte Konstfærdigheder. 



Idiotens Opdragelse er altsaa ingen „Dressur" liig Dyrenes; 

 den er en Kuur af en tilstedeværende Sygdom. Sporgsmaalet 

 kan endnu kun være, hvorvidt en saadan Kuur tor antages ud- 

 forlig ved den profunde Idiolie og ved medfbdt Imbecillitet eller 

 Fjollelhed overhovedet, det vil sige ved en medfodt Feil i 

 selve Aandsevnernes særlige Organer. 



Forhaabningerne maatte i denne Henseende stille sig som 

 yderst svage, saalænge man sluttede fra det ringe Held, hvor- 

 med sunde men svagt begavede Borns Opdragelse eller hvor- 

 med ældre Sindssyges Kuur hidtil er blevet lonnet , og man 

 begriber, at selv de meest erfarne Læger, saasom Esquirol 

 og Guersant længe ikke vilde troe paa Udfaldet af Seguins 

 forslc Forsbg med Idiotopdragelsen. 1 hvilken Grad Sandsnin- 

 gcns Opvækkelse kan virke ind paa Aandsevnernes , disses kan 

 virke ind paa Hjernebygningens Uddannelse, derom har man 

 forst kunnet faae en Forestilling ved omsider at begynde Idiot- 

 opdragelsen i den tidligere Barnealder. Ved Legemels fuld- 

 endte Væxt har ogsaa Hjernen og Hjerneskallen antaget den 

 Storrelse og den Form, som fra den Tid af er Individet 

 forundt at opnaae. For den Tid derimod, og desto mere jo 





