207 



der, ikke kunde samles saa let, olier paa samme Maade som 

 i de roligere Vige og ved de lavvandede Kyster, hvor Urbe- 

 boerne hos os væsenligen have samlet deres Fode, kunde maaskec 

 være Grunden til, at Skallerne af dem ere saa fremherskende i 

 Dyngerne der, medens de kun undlagelsesvis forekomme hos 

 os*). Man kan ikke nægte, at Beliggenheden af de mærk- 

 værdige Stengjærder eller Telltomter giver dem Udseende af, 

 at de ere samtidige med Skaldyngerne , og hidrore altsaa 

 disse fra Stenalderen, vilde vi i hine have de forste Lev- 

 ninger, som vi med nogen Sikkerhed turde henfore til 

 Urfolkets Boliger. I hoi Grad fortjene disse Levninger der- 

 for Opmærksomhed. Medens de paa den ene Side i Beliggen- 

 hed og Anlæg ikke kunne andet end bringe tilbage i Erindringen 

 de særegne Stenkamre, som Hr. Nordvi i vor foregaaende 

 Beretning viste, at Lapperne havde i Oldtiden dannet for deres 

 Afdode, maa man dog paa den anden Side ogsaa finde en stor 

 Lighed mellem dem og de lave Teltvægge af Sten eller Jord, 

 hvilke man i ældre Tider opforte paa de Steder, hvortil man kom 

 oftere, og over hvilke man da udspændte det egentlige Telt 

 som et Slags Tag. Saadanne lave Telttomter af Sten staae 

 f. Ex. endnu tilbage i Almannagjav ved Islændernes beromte 

 Thingsted: Thingvellir. — Hvorledes nu end Anskuelserne om disse 

 Opdyngninger senere maatte stille sig, maae vi være Under- 

 søgerne erkjendllige, fordi de have henvendt Opmærksomheden 

 paa dem. 



Af ovenfor 'anforte Grunde vilde vi ikke undlade allerede 

 nu at forelægge Selskabet disse Meddelelser, forbeholdende os 

 til en senere Beretning dels en Fremstilling af de nye Bidrag til 

 Fortidens Fauna, som Torvemoserne have givet i den senere 

 Tid dels Udbyttet af de Udgravninger , der ere bestemte at 

 skulle skee i Ferien. 



*) Sce foran S. 195. 



