149 



i N. T.'s Samling blevet underkastet en Kritik, som endtes med 

 et negativt Resultat. Rigtignok var det under meget forskjel- 

 lige Forudsætninger om Omfangen af det N. T.'s faststaaende 

 Kanon, at den ene Kritiker losnede eet, den anden et andet Stykke 

 fra samme. Men Forvirringen blev derved kun saameget storre. 

 I Pogmatiken vedblev man at tale om kanoniske og uka- 

 noniske Skrifter, men benyttede nærmest denne Adskillelse ne- 

 gativt, til at afkræfte Beviisgyldigheden af eet eller andet Sled, 

 som paaberaabtes for et Dogma, som man vilde bestride. I de 

 isagogiske Undersøgelser om det N. T.'s enkelte Boger blev 

 derimod Sporgsmaalct om Skrifternes Kanonicitet efterhaanden 

 ganske forbigaaet eller aldeles lost berort. Hvor subjektivt 

 Kanonsbegrebet blev behandlet, vil man blandt Andet kunne see 

 af Forhandlingerne om Pasloralbrevenes Ægthed eller Uægthed. 

 Ogsaa i denne Henseende bliver det mærkeligt at iagttage, hvor 

 let Schleiermaclier affærdiger det Sporgsmaal, hvorledes 1ste 

 Timotheibrevs Forhold til det N. T.'s Kanon maatte stille sig, 

 dersom Resultatet af hans Undersøgelse skulde betragtes som 

 afgjort. „Hvo som ved kanoniske Skrifter" — siger han (a. St. 

 S. 233 ff) „seer paa, at de maae være inspirerede eller i det 

 Mindste ganske dadelfrie (unbescholten), han vil vel ikke kunne 

 taale dette Brev i sin (sic) Kanon. Men hvo, som seer bort 

 derover og ikke anslaaer det fromme Bedrageri hoiere, end det 

 er meent af Forfatterne, han kunde vel gjerne lade det beholde 

 sin Plads. Thi aabenbart har Forfatteren hverken skrevet af 

 tom eller foragtelig Forfængelighed, ikke heller i nogen trædsk 

 Hensigt under den storste Apostels Maske sogt at indsnige no- 

 get Uchrisleligt i Kirken, men meget mere i den gode Mening 

 kun at forskaffe meget ægte Christeligt en hoiere Autoritet." 

 Altsaa kunde det saaledes overlades til Enhvers subjective Be- 

 stemmelse, om Brevet skulde tillægges kanonisk Anseelse eller 

 ikke? Og, hvis nu endog delle skulde indrømmes som Conse- 

 qvcnts af den protestantiske Frihed, i Lighed med Luthers Yt- 



