165 



nævnte Værk aldeles afviist og erklæret det „for utænkeligt, at 

 Jesus selv skulde have været sig Aanden og Prineipet i sin 

 Lære saa lidt bevidst, at nogen anden Opfattelse kunde være 

 lilladelig selv af del Udsagn, som kunde være Jodechristendom- 

 men gunstigst (nemlig Mattli. 5, 17. ff. : „Jeg er ikke kommen 

 for at oplose, men for at fuldkomme Loven, elc.") — end at 

 disse Yttringer enten inaatte udelukkende forstaaes om Lovens 

 sædelige Indhold, saa at Ritualloven egentlig slet ikke kom i 

 Betragtning, eller at de maatte antages forst senere at have er- 

 holdt hiin slrængere judaistisk lydende Form" (a. St. S. 28-35). 

 Dersom da nu den Udvikling, som Paulus har givet Christen- 

 dommen nodvendigen var indeholdt allerede i dennes Væsen og 

 kun var Fuldforeisen af Jesu Princip og sidste Villie, hvorledes 

 skulde dette da forblive en Hemmelighed for de andre Apostle, 

 især eflerat den store Hedningaposlels Virksomhed var bleven 

 ledsaget af saa synlige Tegn paa Guds Velsignelse (Ap. G. 15, 

 12. 21, 19. sig. Pauli Yttringer 1 Cor. 15, 10. Rom. 15, 19. 20.)? 

 Hvorledes skulde man lænke sig, at, efterat Christus var bleven 

 forkastet af den daværende Fleerhed af den jodiske Natio'n, og 

 Templets Forstyrrelse havde viist sig som en Gudsdom mod 

 Jodedommen, den hele utallige Mængde af Hedningechristne 

 skulde have ladet sig vinde for den mosaiske Lov, der i saa- 

 mange Henseender var fremmed for deres Sæder, og navnlig 

 underkastet sig den for en romersk dannet Folelse siddende 

 Oinskjærelse? For at antage en saadan Usandsynlighed for vir- 

 kelig, maalle man have ganske andre sikkre historiske Beviis- 



om den fuldcndle Lov kun bevæget sig indenfor Grændserne af sit Folks 

 Anskuelser, det vil da sige, at Jesu Virksomhed har grebet videre end 

 hans Lære, men at Jesus ikke selv havde nogen klar Bevidsthed om det 

 Brud med Jodedommen, som Christendommen ved sit Princip inaatte med- 

 iere. — Det falder dog vanskeligt at begribe, hvorledes med en saadan 

 Klarhed Og Udvikling i den religios -sædelige Bevidsthed, som den, der 

 maa antages hos Jesus, hvis han factisk har realiseret det sædelige Ideal, 

 kunde forenes en Uvidenhed om den nodvendige Folge af hans Lære og 

 Virksomhed med Hensyn til den mosaiske Lov. 



