168 



tit os, og vi vide ikke, om vi her have Bekjcndclsen af eu 

 Menighed eller en Enkeltmands hære tiske Religionsphilosophie. 

 I dette Skrift er skjult et personligt Had mod Paulus, men denne 

 Apostels Grundsætninger erc væsentlig anerkjendle ved at læg- 

 ges Apostelen Petrus i Munden. 



„Hvor findes der i denne hele Lileratur" — sporger Hase 

 (a. St. S. 64) — „en aandelig Magt, der endog kun havde fort 

 en Kamp mod paulinsk Christendom?'' 



Efter hine Fremtoninger viser sig nu i sidste Halvdeel af 

 det 2det Aarhundrede Hegesippus , en Jodechristen (efter den 

 almindelige Antagelse) fra Palæstina. Han reiser fra Orienten 

 til Rom og finder i de christne Menigheder, som han besoger, 

 Alt, saaledes som Loven og Prophelerne og Herren prædiker'''' 

 (Euseb. h. e. IV, 22). Paa dette Ord i Forbindelse med en 

 dadlende Yltring af Hegesippus over et Udsagn, der er benyttet 

 af Paulus (1 Cor. 2, 9.) som Citation, men som Hegesippus 

 finder i Modsigelse med Herrens Ord Matth. 13, 16. — for- 

 modentlig dog kun i den Anvendelse, som i gnostisk Retning 

 kan være gjort af hine Ord hos Paulus — har man slottet Me- 

 ningen om, at Hegesippus havde fundet de forskjellige ehrislne 

 Menigheder, han besogte, som jodechristelige; medens Meningen 

 af hans Vidnesbyrd kun gaaer ud paa at erklære de forskjellige 

 Menigheders Overeensslemmelse med det Gamle og Nye Te- 

 stamentes Lære.*) Og hvorledes skulde den samme Hegesippus 

 (F.useb. 1. c.) have roest den apostoliske Kirke som „en reen 

 Jomfru, hvor Vranglærerne endnu ikke havde vovet at optræde 

 med blottet Hoved", da dog Paulus, naar han gjældte for 

 Vranglærer, havde lært offenlligen og kraftigt nok! 



Men allerede længe for Hegesippus er udenfor Syrien og 

 Palæstina ethvert Spor af Jodechristendoinmen som en Magt ud- 

 slettet. Derom vidner den romerske demens's Brev til Corin- 

 thierne — Paaskefestens Helligholdelse om SOndagcn allerede 



*) S. Den christelige Kirkes Ebionitismc S. 82. 



