169 



under Aniceti Forfædre*) — endelig Martyren Juslins Skrifter. 

 Denne sidste Kirkefader med sin universalistiske Logoslære be- 

 tænker sig jo endog paa, om han tor antage dem for Brodre i 

 Christo, hvilke endnu overholde den Mosaiske Lov og indrom- 

 mer dem kun Frelse, forsaavidt de ikke ville paatvinge Hed- 

 ningechristne den samme Underkastelse under Moseloven. 



Efter Alt, hvad man kan vide, forblev i Pauli Levetid Tilstanden 

 den, hvorom han og Stotte-Apostlene (jol avvlot rrjq ixxlrjalag 

 Gal. 2, 9.) vare komne overeens: blandt de omvendte Joder 

 iagttoges Moseloven , derimod ikke blandt Hedningechristiic. I 

 Jerusalem var Jodechrislendommens Hovedsæde, og herfra ved- 

 bleve Ivrere at gaae ud, som indsaae Inconseqvenlsen i Apo- 

 steldecretcts Bestemmelser og vilde overtale de Chrislne af 

 Hedenskabet til at overtage Loven. Paulus modte dem i Theo- 

 rien med directe Opposition, i Praxis sogle han at træde mæg- 

 lende op ved at fraraade Nydelsen af Offerkjbd og fremfor Alt 

 ved sin Iver i at samle Understøttelse fra Hedningechristne til 

 de Fattige i Jerusalem. Efter Pauli Bortgang gik den jodiske 

 Slat og Templet tilgrunde, Evangeliet udbredte sig seirrigt 

 blandt alle Folkeslag af græsk -romersk Dannelse. Under Ha- 

 drian bleve Joder og Jodechrislne aldeles fortrængte fra den 

 hellige Stad, som fra A. 130 af havde ingen flere Biskopper 

 af Omskjærelsen og af Juda Stamme. Ebioniterne bleve til 

 Kjættere; de bestaae endnu i nogle Aarhundreder med deres 

 Forbandelser over Paulus, med afsluttede Synagoger, men uden 

 Historie. 



Langtfra at antage en saadan Kamp mellem Paulinismen og 

 dem, som lærte: Uden Omskjærelse blive I ikke salige! kan 

 man med storre Ret paaslaac, at Paulus endnu inden sit Endelig 

 saae sin Sag seire, og at Paulinismen har været Christendom- 

 mens herskende Form fra Slutningen af forste Aarhundrede. 



El saadant Indtryk og en saadan Anskuelse benægter Baur 



*) Euseb. h. e. 5, 24. 



