i 74 



Med Relte har Ritschl*') gjort opmærksom paa, hvorledes 

 man ved den sædvanlig anvendte Methode i Fremstillingen af 

 del paulinske Lærebegreb — f. Ex. hos Usteri, Neander, Schwegler, 

 Baur — har bidraget til at understøtte den af Baur og hans 

 Disciple paastaaede uforsonlige Modsætning mellem Paulus og 

 de andre Jesu Apostle, idet man under hiin Titel kun pleiede 

 at fremstille de paulinske Lærdomme, hvilke udtrykke Apostelen 

 Paulus's fra Jodechristendommen bortvendte Retning, uden al an- 

 tyde, hvorledes han i meget væsentlige Punkter fastholdt An- 

 skuelser, der tillige ere Jodechristendommen eiendommelige. 

 Derved har det faaet Udseende af paa den ene Side, som om 

 der tilkom Paulus en Originalitet, hvorved egentlig denne Apostel, 

 ikke Jesus, havde været den egentlige Christendoms Stifter, paa 

 den anden Side, som om Kloften mellem den jodechristelige og 

 den paulinske Retning havde i den apostoliske Tid været langt 

 betydeligere, end den var. Ritschl har derfor indlagt sig For- 

 tjeneste ved en Efterviisning af, hvad han kalder „den paulinske 

 Læres neutrale Basis" (St. S. 53—65), som Lechler (Das 

 nachapostolische Zeitaller 1851) o. A. have videre udfort, og 

 hvoraf det fremgaaer. at det egentlig forst er ved Losningen 

 af Sporgsmaalet, hvorledes den Enkelte vinder Frelsen og Ind- 

 gangen til det evige Liv, Paulus fjerner sig fra de andre Apostler 

 ved en Fremstilling, der dog kun er en videre Udvikling af det, 

 som nodvendigviis indeholdes i Jesu Evangelium, medens han i 

 Læren om Gud, om Aabenbaringen, om det Gamle Testamente 

 og dets Benyttelse, om Hedningenes religiose og sædelige Vil— 

 kaar, om Engle og Dæmoner, om Satan og hans Rige, om Jesu 

 Parusie og Eschatologien slaaer aldeles paa samme Grund som 

 de saakaldte jodechristelige Apostle. Jo grundigere og dybere 

 man gaaer ind paa denne Undersogelse, desto mere vil man 

 fremdeles overbevise sig om, hvorledes der hverken paa Pauli 

 Side findes — som man saa ofte har fremstillet det — reen 



•) Die altkatholische Kirche 1850 S. 53 ff. 





