188 



efter Sammenkomsten i Jerusalem ikke at være komne til fuld- 

 kommen Klarhed med sig selv. Denne Tilbageholdenhed for- 

 aarsagede Paulus og den paulinske Christendoms Fremgang 

 store Vanskeliglieder, men var paa den anden Side i Forsynets 

 Haand el Middel lil at bevare Kirken for de extrerne Retninger, 

 hvori Paulinismen snart udartede i de gnostiske Secter, hvis Spi- 

 rer vi ere istand til at forfolge lige op lil den apostoliske Tid. 

 En lignende Utilfredshed og Forstemthed som vi i en sildigere 

 Epoche af Kirkens Udviklingshistorie kjende hos Reformatorerne 

 Luther og Melanchton ved Bedominelsen af adskillige Forholds- 

 regler og Handlinger, som hver for sig foretog eller undlod i 

 den fælleds Overbeviisning om den evangeliske Læres Sandhed, 

 men med forskjellig Mening om, hvorledes denne skulde hen- 

 sigtsmæssigst gjore sig gjældende, kan tjene til at oplyse For- 

 holdet mellem Paulus og de andre Apostler. Som Yltringer af 

 en saadan Stemning — uden derfor med Baur og hans Disciple 

 at tænke paa „en undertrykt Harme og inderlig Forbittrclse"*) — 

 kan man gjerne ansee det for, naar Paulus med ironisk Sideblik til 

 den Autoritet, hvilken hans judaistiske Modstandere titlagde de 

 ældre Apostle fremfor ham, har betegnet disse som „de meget 

 hoic Apostle" Qol viuqliav anortzokoi , 1 Cor. 11, 5. 12, 11.), 

 „for hvilke han dog ikke meente at staae tilbage", som ol 

 åoaovvtsc siv al ti, med Tilfoielse af: orcoloi noxs rjtiav, ovåiv 

 fioi éicecfégsi (Gal. 2, 6); thi det Anstod, som derved kunde 

 vækkes, maatte borttages ved Hedningapostlens til samme Tid ud- 

 talede: ngocconoi' &sog av&oconov ov Aafifiavet. Baade for og 

 efter den Tid finde vi Paulus omtale de ældre Apostle med fuld 

 Anerkjendelse og navnlig udhæve Petrus med særegen Hen- 

 synsfuldhed (sig. Gal. 1, 18. 1 Cor. 9, 5. 15, 5. 11). — Men 

 maaskee blev denne Anerkjendelse ikke gjengjældl fra de andre 

 Apostlers Side mod Paulus? Delte ville vi nu undersoge. 



*) „Man lese die abgebrochenen anakoluthischcn Sålzc i ni zweiten Capitel 

 des Galaterbricf's, diese Sat/.e voll verhaltenen Groils und innnerlirlicr 

 Gereiztheit . . ." Schwegler , Nachaposl. 7,eitalter 1, S. 158. 



