226 



dictinermunkenes gamle Kloslerkirke i Ringsted. Efterat nemlig 

 den i Haraldsted Skov ved Ringsted myrdede og senere cano- 

 niserede Hertug Knud Lavard, som Kong Niels af Frygt for 

 Folkeoplob ikke turde lade begrave i Domkirken i Roeskilde*), 

 havde faact sit Hvilested i Ringsted, vedblev Kirken her**) i 

 over et Aarhundrede at optage Stovet af den hellige Knuds 

 Efterkommere, de mægtige Valdemarer og deres Slægt. 



Indtil for kort siden vare dog Ringsteds Kongegrave, til 

 hvilke nogle af vore mærkeligste historiske Minder knytte sig, 

 for en Deel kun betegnede ved ilubrudte og udslidte Liigstene. 

 Disse vare ikke de oprindelige Gravminder, men forst henlagte 

 der i Slutningen af det sextende Aarhundrede, formeenlligen 

 ikke engang alle paa de rigtige Steder***). Efteral derfor 

 Staten nylig, i Anledning af en Restauration af Ringsted Kirke 

 og navnlig af Omlægningen af sammes Gulv, havde ladet an- 

 skaffe nye og passende Liigstene til de nævnte Kongegrave, 

 befalede Hs. Maj. Kongen med sin sædvanlige levende Interesse 

 og Omhu for Bevaringen af vore fædrelandske Fortidsminder, 

 at Liigstenene ikke maatle henlægges i Kirkegulvet, uden at 

 det i Forveien var undersogt, hvorvidt de ældre Liigstene hen- 

 laae paa de rigtige Steder, og hvorvidt i det Hele Gravene 

 selv, der sandsynlig viis havde lidt meget ved tidligere Efler- 

 gravninger og Bygningsarbejder i Kirken, vare i en sommelig 

 Stand. 



Denne Undersogelse foretoges fra 4de til 7de September 

 indeværende Aar under Hs. Majestæt Kongens egen Ledelse. 

 Jeg skal ikke her foregribe den officielle Beretning, som for- 



*) Saxo ed. Stephanius p. 240. Sulini : Historie af Danmark V, 382. 

 **) Ringsted Kirke kaldtes baade Vor Frue Kirke („Eccl. Set. Maria) Vir- 

 ginis"), St. Bendts Kirke (efter Bcnediclinerne i Klostret) og undertiden 

 St. Knuds Kirke (riter den i Kirken begravede St. Knud Hertug); jfr. 

 Danske Jlagazin I. 68. 

 ***) Subms Historie af Danmark VII. 327. Werlauff: De hellige Tre Kongers 

 Capel i Iloeskildc Domkirke. 1849. 4. S. 45. 



