273 



Modet den 7 de December. 



rrof. Dr. Theol. C. E. Scharling fortsatte sine Meddelelser om de 

 nyeste videnskabelige Forhandlinger angaaende den apostoliske 

 Tidsalders christelige Literatur (s. Oversigt. 1855, Nr. 4.) 



Allerede af den Taushed, hvormed Paulus i Gal. 2 forbi- 

 gaaer Petri Svar paa den alvorlige og offentlige Dadel, hvormed 

 den forslnævnte Apostel yttrede sig over hans Opforsel i An- 

 tiochien, maae vi som sagt (S. 186) med storre Grund slutte, 

 at Petrus erkjendte Rigligheden af sin Medapostels Bemærk- 

 ninger, end at han med fornyet Stivsind alter skulde have 

 optaget en Fordom, hvilken han endnu for Pauli Irettesættelse, 

 efter dennes egne Yttringer [V. 12. 13), af egen Drift havde 

 opgivet. Paulus kunde jo dog ikke have undladt at lilfoie nye 

 Oplysninger, dersom Petrus efter Optrinet i Anliochien virkelig 

 havde forsvaret en exclusiv Jodechristendom. Med Rette har 

 man i Anledning af Pauli Yttringer Gal. 2, 2: „at han (i sin Tid) 

 var dragen op til Jerusalem og havde forelagt særligt de An- 

 scele o: (de ældre Jesu Apostle) det Evangelium, han prædikede 

 blandt Hedningene, for al han ikke nu eller tidligere skulde 

 have lobet forgjæves (nymog sig xsvov Toé%(i> rj fdøa^oj)", be- 

 mærket, at disse sidste Ord ikke kunne forstaaes om, at Paulus 

 skulde ved hiint Skridt have villet forvisse sig selv om Sand- 

 heden af sit Evangelium, thi derom havde han jo Aandens 

 hoicste Forvisning, men at de skulle udirykke den Tanke, al 

 han ved at udvikle sin Lære og erholde de andre Apostles 

 Anerkjendelse haabede at sikkre sin apostoliske Virksomhed en 

 Anbefaling, hvis Savn ellers vilde kunne understolle Modstan- 



18 



