276 



ritualisliske Retning, som udmærker de ovenmeldte Skrifter 

 endog i Sammenligning med de paulinske, fremstiller sig for 

 Baur og hans Disciple som et sikkert Beviis for, at de forst 

 tilhore en senere efterapostolisk Tid, hvor Chrislendommen 

 havde undergaact nye Udviklingsphascr, medens de udvortes 

 Vidnesbyrd, som pleie at an fores til Understoltelse for den al- 

 mindelige Mening om deres Affattelse ved Apostlen Johannes, 

 paa forskjcllige Maader godtgjores som utilstrækkelige. Der- 

 imod har den Baurske Kritik med fornyet Iver opsogt alle de 

 Vidnesbyrd, som kunne gjores gjældende for den johanneiske 

 Apokalypses Auihenlie, og i det stærkt jodechristelige Præg, 

 som udmærker dette Skrift, villet finde et uafviseligt Beviis for 

 samme. Naar den videnskabelige Undersogelse om det N. T.'s 

 johanneiske Skrifter kort for Baur var endt med det Resultat, 

 at, dersom det johanneiske Evangelium og de johanneiske Breve 

 i N. T. vare forfattede af Apostlen Johannes, da kunde Apoka- 

 lypsen ikke betragtes som et Værk af denne Apostel, og om- 

 vendt, at dersom Apokalypsens Authenthie stod fast, maatte 

 Evangeliet og Brevene frakjendes Apostlen Johannes som For- 

 fatter*)? da billigede Baur og hans Disciple delte Dilemma, men 

 erklærede sig tillige, i Modsætning til de nærmestforegaaende 

 Kritikere (Lucke, Schleiermacher , de Wette, Credner o. A.), 

 for Apokalypsen som apostolisk, med Henforelse af Evangeliet 

 og Brevene til en Forfatter langt nede i 2det Aarhundrcde**). 

 Virkelig have de Tubingske Kritikere med megen Lærdom 

 og Skarpsindighed vidst at stille de kirkelige Vidnesbyrd for 

 Apokalypsens Affattelse ved Apostlen Johannes i et saadantLys, 



*) de Welle, Einl.§ 189: „In der neutestamentlichcn Kritik steht nichts so fest, 

 als dass der Apostel Johannes, vvenn er der Verfasser des Ev. und der 

 Briefe ist, die Apokalypse nicht geschrieben hat." Sgln. Ewald Cominrnt. 

 p. 76; Lucke Einl. 1 A. S. 388; Credner Einl. I. § 270. 



: '*~) Ililtjenfcld (die Evangelien, nach ihrcr Entstchung und geschichtl. Be- 

 deutung, Leipzig 1851) henfører Affattelsen af Johannes Ev. til A. 120—140 

 eft. TI, i-. 



