281 



Yttring forraader sig allerede ved Manglen paa Sammenhæng 

 som indskudt, og den kan kun forstaaes som Misbilligelse 

 af den Maade, hvorpaa Paulus omvendte Hedningene" (!). 

 „Ligeledes læse vi Matth. 7, 15—23 om falske Propheter, som 

 komme i Faareskind og indvortes ere rivende Ulve — — kan 

 dette være sagt om andre end netop om de paulinske Christne? 

 Det er endnu det forste friske Indtryk af den ved Optrinet i 

 Antiochien aabnede Kamp mellem Paulinisme og Jodeehristen- 

 dom, der træder os imode i dette apostoliske Skrift. Og dets 

 Holdning er vistnok ikke skikket til at bestyrke Antagelsen af, 

 at Uraposllene skulde have indtaget nogen mæglende Stilling 

 mellem Paulus og hans jodechristelige Modstandere." 



Det synes at være tilstrækkeligt al anfore Hilgenfelds Rai- 

 sonnement, uden at behove at gjore opmærksom paa, hvorledes 

 man ved en saadan Fremgangsmaade undergraver den Jord, 

 hvorpaa man selv staaer. Men man bemærke endnu desuden, 

 at Hilgenfeld (s. S. 67) antager Apostlen Johannes at have 

 skrevet sin Apokalypsis A. 68 eller 69 efter Chr. , altsaa i det 

 Hoieste nogle faa Aar efterat Apostlen Matthæus, ifolge den 

 samme Theologs Formening, skal have skrevet det Evangelium, 

 som egentlig ligger til Grund for vort kanoniske Matthæi- 

 Evangelium*). At Apokalypsens apostoliske Forfatter aner- 

 kjender en Christi Menighed, bestaaende baade af Jode- og 

 Hedningechristne, indrommer Hilgenfeld selv, hvorfor han heller 

 ikke vil have Johannes betragtet som en „Stok jode", tillukket 

 for al Udvikling i friere paulinsk Retning. Men med hvilken 

 Ret skal da den apostoliske Forfatter til Mallhæi- Evangeliets 

 Urskrift ansees for en „Stokjode" og antages for at have med- 

 deelt Jesu Udsagn i en forvansket Skikkelse til Gunst for sin 

 dogmatiske Particularismc? Hvilket andet Beviis haves herfor, 

 undtagen det, som gjbres gjældende fra disse Udsagn? og 

 hvorfra bevises, at disse Udsagn ikke virkelig ere Jesu, men 



*) Hilgenfeld S. 63. 



