293 



kunnet være Tilfældet, da Forf. til Ap. G. enten som Pauli 

 Samtidige og Ledsager maatte vide det anderledes, eller han 

 som senere Levende maatte kunne læse sig det til i Apostlens 

 Breve. Naar da nu en Forfatter, som ikke kunde være uvi- 

 dende om de ved Pauli Forhold til Moseloven opkomne Stridig- 

 heder, alligevel paatog sig at fremstille Apostlenes Liv og 

 Virksomhed og i denne Fremstilling undgik Alt, som kunde 

 vise Paulus i det mod Jodechristne fjendtlige Lys, hvori Apostlen 

 selv har stillet sig i sine Breve, kan der da være nogen anden 

 Grund — sporge Baar og hans Disciple — end at han vilde 

 fortrænge Billedet af den historiske Paulus og sætte en fingeret 

 Paulus i Stedet? Delte kunde ikke lykkes paa en Tid, hvor 

 Paulus nylig var dod, og alle Erindringer om ham endnu i 

 frisk Minde. Nei, men en halvhundrede eller tredsindstyve Aar 

 sildigere, da disse Erindringer trak sig tilbage i Dunkelhed, da 

 Kirken var deelt imellem Pauli Tilhængere og hans Modstan- 

 dere, da kunde en saadan Fremstilling maaskec finde Tillid, og, 

 hvor dette var Tilfældet, maatte det ventes, at Pauli Tilhængere 

 bleve bragte til at indsee, at de burde indskrænke sig i Brugen 

 af den evangeliske Frihed ligesom den Apostel, paa hvem de 

 beraabte sig; og at Pauli Modstandere maatte faae Oinene op 

 til at see den forhadte Apostel staae sig langt nærmere, 

 medens omvendt de ældre Apostle maatte vise sig i et gunsti- 

 gere Lys for Paulinerne. Endnu bestemtere har Schwegler i sit 

 Skrift: Nachapostolisches Zeitalter (II, S. 73 ff) forsvaret Paa- 

 standen om Ap. G. som et Tendentsskrift i conciliatorisk Ret- 

 ning med Opgivelse af den historiske Sandhed. Efter Schweglers 

 Mening have vi her „hverken den historiske Paulus eller de 

 historiske Uraposlle, navnlig ikke den historiske Petrus for os. 

 Hiin er omdannet i det Judaistiske eller i Urapostlenes An- 

 skuelsesmaade og praktiske Grundsætninger, Urapostlene der- 

 imod, navnlig Petrus og Jakobus, ere omsalte i det Paulinske, 

 d. v. s. i Ideekredsen af en universalistisk Christendom" (S. H2). 

 Men den Hensigt, Forfatteren forfulgte, idet han omdannede de 



